ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/19720/25 пров. № А/857/23183/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі № 380/19720/25 (суддя Клименко О.М., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про повернення безпідставно сплачених коштів, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2025 року звернулась у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нескладення подання до Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 31080,00 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 31080,00 грн;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судовий збір у сумі 1211,20 грн на користь ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 березня 2025 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та позивачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегерою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за номером 1401. Об`єктом договору є квартира вартістю 3108000,00 грн. Відповідно до пункту 4 цього договору покупцем сплачується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від ціни договору у розмірі 31080,00 грн, що позивачем й було зроблено під час укладення цього договору, що підтверджується платіжною інструкцією від 18 березня 2025 року №0.0.4258287193.1. 27 червня 2025 року позивач, після укладення договору та виконання його умов, надіслала відповідачу заяву про повернення надміру сплачених коштів, долучивши до заяви квитанції про сплату збору та копії документів про те, що нерухомість набувалася вперше. Про придбання позивачем житла вперше свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 січня 2025 року № 409704648 та довідка від АТ «Ощадбанк» від 17 червня 2025 року про те, що списки на приватизацію житла не надходили та погашення приватизаційних чеків не проводилось. Однак листом від 23 липня 2025 року № 1300-5504-8/96626 відповідач повідомив позивача про те, що відомості з Державного реєстру прав не можуть бути підставою для визначення її особою, яка придбала майно вперше, через що відмовив їй у поверненні сплачених коштів та рекомендував для встановлення правових підстав звернутися до суду. Позивач зазначає, що в Україні відсутній правовий механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, а тому органи державної влади, запроваджуючи механізм правового регулювання відносин, зобов`язані забезпечити його реалізацію. В іншому разі всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу. Оскільки повернення коштів, безпідставно або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладений обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – відмовлено повністю.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано ту обставину, що станом на дату реєстрації права власності на спірну частку квартири в Київській області (11.07.2006), апелянтка мала дошлюбне прізвище ОСОБА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, долученого до матеріалів справи суду першої інстанції. Прізвище « ОСОБА_4 » було набуте нею лише у 2012 році внаслідок реєстрації шлюбу (юридичний факт зміни прізвища засвідчено свідоцтвом про шлюб, копія якого долучена до апеляційної скарги). Таким чином існує абсолютна хронологічна та юридична неможливість реєстрації права власності за особою під прізвищем, яке вона отримала лише через 6 років після такої реєстрації. Таким чином, особа, зазначена в реєстрі за 2006 рік - ОСОБА_1 , якою 11.07.2006 зареєстровано право власності на 1/5 частку квартири в смт Дослідницьке Київської області, є іншою фізичною особи — повним однофамільцем апелянтки. Вказує на те, що система ідентифікації суб`єктів у ДРРП виключно за параметрами прізвища, імені та по батькові є технічно недосконалою через масове існування осіб-однофамільців. Відповідно до приписів статей 18, 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», єдиним унікальним та безальтернативним ідентифікатором фізичної особи в правовому полі України є РНОКПП. Судом першої інстанції було проігноровано комплексний характер наданих ідентифікаційних даних. Поєднання копії паспорта, РНОКПП та хронології зміни прізвища (з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 у 2012 р.) створює беззаперечний доказ того, що апелянтка не могла бути власником майна, зареєстрованого на прізвище ОСОБА_4 ще у 2006 році.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 18 березня 2025 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегерою Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1401, згідно із яким позивач прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 , підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 18 березня 2025 року № 418389644.
Згідно з платіжною інструкцією 18 березня 2025 року № 0.0.4258287193.1 позивач сплатила збір з операцій придбавання (купівлі-продажу) нерухомого майна в сумі 31080,00 грн на рахунок отримувача: ГУК Львів/Зимноводівська тг/24140500.
27 червня 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про повернення надмірно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 31080,00 грн.
До заяви позивач долучила такі документи:
1. Копію паспорта.
2. Копію ідентифікаційного коду.
3. Копію витягу з реєстру речових прав.
4. Копію квитанції про сплату 1% збору.
5. Довідку про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду.
6. Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23 липня 2025 року № 1300-5504-8/96626 позивачу відмовлено в задоволенні вищезгаданої заяви з тієї підстави, що нею не долучено відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло та даних про невикористання житлових чеків для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, що охоплюють період з 1992 року, та мають бути надані з усіх місць проживання з 1992 року по дату укладення договору купівлі-продажу.
Не погоджуючись з бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивач звернулась з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 18 березня 2025 року позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2025 року набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Водночас суд вказав, що відповідно до наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка від 27 січня 2025 року № 409704648) позивач є також власницею 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 11 липня 2006 року, видане Васильківським МБТІ.
З наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що до укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (18 березня 2025 року), позивач 25 листопада 2008 року відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 11 липня 2006 року, виданого Васильківським МБТІ, набула право власності на 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 . Тому з урахуванням положень пункту 15-2 Порядку № 1740 квартира АДРЕСА_1 , не може вважатися вперше придбаним житлом позивача.
Отже, на підставі вимог пункту 9 статті 1 Закону України “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” та пункту 15-1 Порядку № 1740 відсутні підстави для звільнення позивача від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за купівлю квартири АДРЕСА_1 , оскільки така у розумінні вимог пункту 15-2 Порядку № 1740 не вважається такою, що придбана позивачем уперше.
Колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції такими, що не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – також Закон № 400/97, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 9 ст.1 Закону № 400/97 платниками збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Згідно з п.15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Пунктом 18 Порядку №1740 визначено, що облік сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій ведеться відповідно до законодавства.
Повернення помилково або надміру сплачених сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій здійснюється у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України та нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання, щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, розробленим на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України та затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787 (далі - Порядок № 787, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.5 глави I Порядку №787, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).
Відповідно до п. «в» п.15-2 Порядку №1740 (у редакції після внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», яка набула чинності 26.09.2020), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
Згідно з п.15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.
Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, з 26.09.2020 держава конкретизувала законодавство, яке регламентувало підстави та процедуру звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, чітко визначила коло осіб, які у розумінні Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» вважаються такими, що придбавають житло вперше (до придбання житла особа не набувала права власності на інше житло в будь-який із перелічених способів: не приватизувала державний житловий фонд, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя); перелік документів, котрі особа повинна зібрати та надати для підтвердження того, що вона вперше придбаває житло.
Тобто, починаючи з 26.09.2020 в рамках чинного законодавства держава створила механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.
Для цього фізична особа подає нотаріусу:
- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);
- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло;
- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абз.4 п.15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Якщо ж особа помилково сплатила збір при посвідченні договору купівлі-продажу майна, то вона може подати заяву до пенсійного органу про повернення помилково сплачених коштів з бюджету.
До такої заяви особа має додати пакет документів, визначений п. «в» п. 15-2 Порядку № 1740 на підтвердження того, що житло придбавається вперше.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 280/9714/20.
Отже, законодавець у випадку помилкової сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна покладає на особу обов`язок подання пакету документів, встановленого Порядком № 1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 25.11.2021 у справі № 280/9714/20, в якій вирішувалося питання, чи є позивач, який придбав квартиру, платником збору на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна.
Верховний Суд у п.41 цієї постанови зазначив: «Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом "в" пункту 15-2 Порядку № 1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови особа може оскаржити таке рішення до суду».
У цій справі позивач при посвідченні договору купівлі-продажу у нотаріуса не скористалась механізмом, визначеним Порядком №1740, та звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про повернення помилково сплачених коштів.
З матеріалів справи слідує, що позивачкою із заявою про повернення помилково сплачених коштів було надано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області: 1) копію паспорта; 2) копію ідентифікаційного коду; 3) копію витягу з реєстру речових прав; 4) копію квитанції про сплату 1% збору; 5) довідку про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду; 6) інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Проте, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 не було долучено до звернення відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло. 
Наданий позивачем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише посвідчує факт державної реєстрації за позивачем права приватної власності на об`єкт нерухомого майна.
Окрім того, в порушення вимог Порядку №740 позивачем не долучено до заяви даних про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даних про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду.
У наведеному контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу, що документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не дотрималась вимог Порядку №1740 та не подала повного пакету документів, що підтверджують факт придбання житла вперше відповідно до приписів п.15-2 Порядку № 1740, з огляду на що Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області правомірно відмовило позивачу у формуванні Подання про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету. А тому позовні вимоги позовні до задоволення не підлягають, з огляду на що судом першої інстанції винесене правильне по суті рішення.
Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка від 27 січня 2025 року № 409704648) є також власницею 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 11 липня 2006 року, видане Васильківським МБТІ з огляду на наступне.
Система ідентифікації суб`єктів у державному реєстрі речових прав виключно за параметрами прізвища, імені та по батькові є технічно недосконалою через масове існування осіб-однофамільців. Відповідно до приписів статей 18, 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», єдиним унікальним та безальтернативним ідентифікатором фізичної особи в правовому полі України є реєстраційний номер облікової картки платника податків. 
З Витягу з ДРРП за РНОКПП НОМЕР_2 на ОСОБА_1 (за повним співпадінням) сформованому 27.01.2025 (номер інформаційної довідки 409704790) відомості про майно відсутні.
З Витягу з ДРРП за ПІБ ОСОБА_1 , сформованому 27.01. 2025 (за частковим співпадінням) слідує існує запис про наявність у власності 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 
Однак, судом першої інстанції було проігноровано комплексний характер наданих ідентифікаційних даних позивача. Водночас поєднання копії паспорта, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та хронології зміни прізвища (з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 у 2012) створює обгрунтовані сумніви стосовно того, що позивач могла бути власником майна, зареєстрованого на прізвище ОСОБА_4 ще у 2006 році. Суд погоджується з доводами скаржниці про те, що лише витяг за РНОКПП та ПІБ є персоналізованим доказом щодо конкретної особи. Таким чином, існує хронологічна та юридична неможливість реєстрації права власності за особою під прізвищем, яке вона отримала лише через 6 років після такої реєстрації.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни судового рішення в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, однак, не в повній мірі правильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі, що відповідно до частини четвертої статті 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі № 380/19720/25 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало