Справа № 204/2476/26
Провадження № 1-кп/204/758/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року м. Дніпро
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Чечелівського районного суду міста Дніпра кримінальне провадження № 12026042110000098, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 січня 2026 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню технічну освіту, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2026 року о 10 годині 10 хвилині водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , рухався у Чечелівському районі м. Дніпро по просп. Сергія Нігояна з боку вул. Щепкіна в напрямку вул. Госпітальна.
Під час руху водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, їдучи по просп. Сергія Нігояна, в районі буд. 35, при виявленні пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїздну частину дороги справа наліво за напрямком його руху, у невідведеному місці на відстані 20 м від пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил безпеки дорожнього руху України, не вжив відповідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об?їзду пішохода, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритої травми грудної клітини з переломами з 2-го по 6-е ребра зліва зі зміщенням уламків, забоєм лівої легені та розвитком в посттравматичному періоді пневмонії; закритого перелому лівої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків; закритого перелому сідничної кістки зліва зі зміщенням уламків; закритого внутрішньосуглобового міжвиросткового перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.
Своїми діями водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «MERCEDES-BENZ 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди».
Порушення вищевказаних правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинному зв`язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали, у виді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся. 
Потерпілий ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 499 від 15 березня 2026 року, яке було видане Державною спеціалізованою установою «Дніпропетровське бюро судово-медичної експертизи».
Як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть № 499 від 15 березня 2026 року, ОСОБА_8 помер у зв`язку із інтоксикацією, перитонітом та хронічним панкреатитом. Виявлені захворювання не знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, не досліджувались в судовому засіданні, у зв`язку з визначенням порядку та обсягу дослідження доказів, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обставини вчиненого кримінального правопорушення ніким не оспорюються.
Умисні дії  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилися ув порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.
За змістом ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 75 КК України, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. За приписами ст. 75 КК України рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.
Для застосування положень ст. 75 КК України суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є відповідні умови і підстави.
Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.
При цьому, в аспекті застосування положень ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.
В контексті досягнення мети покарання, виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у його соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.
Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження вчиненої суспільно-небезпечної дії та своєї винуватості.
При призначенні покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, раніше не судимого, не одруженого, на утриманні нікого не маючий, пенсіонера, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючого.
Крім того, суд враховує й поведінку обвинуваченого відразу після вчинення кримінального правопорушення, а саме допомога потерпілому під час проведення лікування, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому  ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України буде правильним, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує призначення покарання без реального відбування покарання, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
В частині призначення додаткового покарання, суд звертає увагу на наступне. Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено право суду залежно від обставин, що мають значення, як призначити, так і не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, грубу необережність потерпілого, повне відшкодування шкоди обвинуваченим потерпілому, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення необережного кримінального правопорушення вперше, той факт, що обвинувачений є одиноким пенсіонером та вкрай потребує наявність можливості керування транспортним засобом з метою задоволення своїх життєвих потреб, а тому вважає за можливим не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Підстав для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. ст. 69 КК України суд не вбачає. 
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави витрати на проведення по справі автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-26/6085-ІТ від 19 лютого 2026 року, згідно наданої довідки.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 100, 124, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку – одного року - не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати обвинуваченого  ОСОБА_3  періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 січня 2026 року на транспортний засіб – автомобіль, марки «MERCEDES-BENZ 313D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , - скасувати.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення по справі автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-26/6085-ІТ від 19 лютого 2026 року у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Речові докази:
-транспортний засіб – автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 313D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , - залишити законному власнику ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1