ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року | м. Одеса | Справа № 915/176/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.  

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.
за участю:
ТОВ «СМА ЛОДЖИСТИК» - адвокат Вербицький О.Д.;
ТОВ «БІО-ТЕХ-ОІЛ» - адвокат Бортик Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 
по справі №915/176/25 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ»
про: стягнення збитків в розмірі 1 480 465,49 грн.

суддя суду першої інстанції - Семенчук Н.О. 
місце винесення рішення: м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, вул.Фалєєвська, 14
повний текст рішення складено та підписано: 09.03.2026 року 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 році Товариство з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ», в якій, з урахуванням позовної заяви у новій редакції б/н від 13.02.2025 (вх. № 2277/25 від 14.02.2025), просить суд: мтягнути з Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» 1 480 465,49 грн. на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» - відшкодування збитків, з врахування штрафних санкцій передбачених умовами Договору та інфляційних нарахувань, спричинених Позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК», внаслідок невиконання зобов`язань Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» за Договором поставки від 23.02.2022 № 23/02/2022. 
В обґрунтування позовних вимог товариство зазначає, що між сторонами було укладено Договір поставки від 23.02.2022 № 23/02/2022, за умовами якого відповідач (Постачальник, Продавець) зобов`язався передати у власність позивача (Покупця) продукцію «Фуз олійний» за ціною та кількістю узгоджених у Специфікаціях, а відповідач - прийняти і оплатити товар. Згідно Додатку № 1 до Договору - Специфікація № 1, зазначено Товар: «Фуз олійний» 48 тон, ціна за 1 тону без ПДВ 13197,71 грн., всього сума з ПДВ - 760188,00 грн. Товариство вказує, що відповідач надав позивачу Рахунок на оплату Товару № 1 від 23.02.2022 «Фуз олійний» 48 тон, ціна без ПДВ за одну тону - 13197,71 грн., сума без ПДВ 633490,00 грн, всього із ПДВ на суму - 760188,00 грн. Згідно вказаного Рахунку на оплату № 1 від 23.02.2022, позивач 23.02.2022 здійснив оплату за платіжним дорученням від 23.02.2022 № 322 у сумі 760188,00 грн. на рахунок відповідача (зазначений у Договорі).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач також зазначає про те, що за даними товариства, товар не був переданий відповідачем позивачу у період з 23.02.2022 по теперішній час. При цьому, позивач зазначає, що Договором передбачена, у тому числі, відповідальність відповідача за прострочення поставки Товару: за п.6.1. Договору, в разі прострочення поставки більше ніж на 5 днів - штраф в розмірі 50% від вартості не поставленого Товару.
На думку Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» ці обставини і стали підставою для звернення до Господарського суду Миколаївської області з відповідним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» про стягнення збитків в розмірі 1 480 465,49 грн.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 у задоволенні позову відмовлено. 
Обґрунтування рішення. 
В мотивах прийнятого судового рішення суд першої інстанції зазначив про те, що між сторонами не виникло господарських зобов`язань, що випливають із договору поставки, а отже, на переконання суду, правові підстави для оплати позивачем грошових коштів на рахунок відповідача були відсутні, що зумовлює виникнення у останнього обов`язку повернути позивачу такі грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України (кондикціне зобов`язання).
У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про повну відмову в задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 по справі № 915/176/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати позивача на професійну правничу допомогу.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
По-перше, судом першої інстанції не було враховане те, що після оплати Позивачем Рахунку на оплату № 1 від 23.02.2022 і фактичного отримання 23.02.2022 Відповідачем на свій банківський рахунок грошових коштів у сумі 760188,00 грн., товар Відповідачем не був поставлений і не переданий у власність Позивача у період з 23.02.2022 по теперішній час (на дату подачі позовної заяви). Відповідні документи, згідно умов Договору, Відповідачем не оформлені і не надані Позивачу, а саме: рахунок-фактура, видаткова накладна яка виписується в день відвантаження Товару що вважається датою поставки Товару. Отримані Відповідачем від Позивача грошові кошти у сумі 760188,00 грн. також не повернуті Позивачу з 23.02.2022 по теперішній час.
По-друге, судом першої інстанції не було прийнято до уваги Висновок експерта № КСЕ-19/115-25/11188 від 15.10.2025, яким встановлено, що видавником Договору та додатків до нього є Відповідач, що представник Відповідача головний бухгалтер ОСОБА_5. виконала підписи у Договорі як представник Відповідача від імені директора Відповідача ОСОБА_6 та скріпила їх печаткою Відповідача. 
В третє, скаржник вважає, що у матеріалах справи є належні і допустимі докази встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.
Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення не було враховане те, що у період з 23.02.2022 по теперішній час Відповідач користується грошовими коштами Позивача не виконуючи свої фінансові зобов`язання у сумі 760188,00 грн., як боржник, що підтверджено відповідним платіжним дорученням від 23.02.2022 щодо зарахування таких коштів на рахунок Відповідача та матеріалами справи і письмовими заявами по суті Відповідача. 
Доводи інших учасників провадження у справі. 
04.05.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
08.04.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА ЛОДЖИСТИК" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 по справі №915/176/25. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/176/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/176/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА ЛОДЖИСТИК" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 по справі №915/176/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
24.04.2026 матеріали справи №915/176/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 по справі №915/176/25.
Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 по справі №915/176/25 на 09.06.2026 о 14:30 год.
03.06.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» - Бортик Руслана Олеговича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи «відеоконференцзв`язку» по справі №915/176/25, розгляд якої призначено на 09.06.2026 о 14:30 год. та у всіх наступних судових засіданнях за його участю за зареєстрованою електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» - Бортик Руслана Олеговича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи «відеоконференцзв`язку» по справі №915/176/25, розгляд якої призначено на 09.06.2026 о 14:30 год. та у всіх наступних судових засіданнях за його участю за зареєстрованою електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено. 
Надано можливість представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» - Бортик Руслану Олеговичу взяти участь у судовому засіданні, яке призначене на 09.06.2026 о 14:30 год. по справі №915/176/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «відеоконференцзв`язку» за зареєстрованою на офіційному веб-порталі судової влади України електронною адресою: rbortik15@gmail.com.
У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду 09.06.2026 оголошено перерву до 22.06.2026 о 14:00 год.
22.06.2026 розгляд справи не відбувся у зв`язку з надходженням повідомлення про мінування будівлі суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2026 повідомлено учасників справи, про те, що розгляд справи № 915/176/25 відбудеться 21.07.2026 о 16:00 год.
В судовому засіданні 21.07.2026 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити останню.
Представник відповідача в судовому засіданні 21.07.2026 надав пояснення в яких просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
Спір у справі виник через перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» Товариству з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» грошових коштів в сумі 760 188,00 грн відповідно до платіжного доручення № 322 від 23.02.2022 (призначення платежу «Оплата за фуз. олійний зг. договору № 23/02/2022 від 23.02.2022 у т.ч. ПДВ 20 % - 126698.00 грн.»).
Так, факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у відповідній сумі підтверджується наданими до матеріалів справи доказами та визнається обома учасниками справи. 
При цьому, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладання між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК», як покупцем, письмового Договору поставки № 23/02/2022 від 23.02.2022, умовами якого передбачено, зокрема, таке:
- Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю продукцію фуз олійний (в подальшому - Товар), в асортименті, за ціною та кількістю узгоджених у Специфікаціях (що є невід`ємною частиною данного договору) та на умовах і в порядку, передбаченому даним Договором (п. 1.1);
- Продавець зобов`язується поставити і передати у власність, а Покупець - прийняти і оплатити товар, який поставляється Продавцем, завантажений у транспортний засіб, на умовах РСА"Франко-перевізник" (у редакції Інкотермс 2010). Місце розвантаження (приміщення або склад), знаходиться за адресою. Миколаївська обл., Миколаївський р-н, м. Ленінградська, 113 (п. 2.1);
- датою поставки Товару вважається з 23.02.2022 по 28.02.2022 включно (п. 2.2);
- ціна Товару визначається згідно з Додатком до Договору (Специфікацієй) і дійсна протягом строку поставки, вказаного у цих Додатках до Договору (п. 3.1);
- Покупець не пізніше дня завантаження має сплатити на поточний рахунок Продавця суму, що відповідає вартості всього Товару, що відвантажено за поточний день. Продавець має право без будь яких штрафів затримати завантажений транспорт Покупця до моменту фактичного зарахування цих грошових коштів на поточний рахунок Покупця. За згодою сторін може бути здійснена 100% передоплата за весь товар" зазначений в Специфікаціях (п. 5.1);
- за прострочення поставки товару на строк до 5 календарних днів, від строку зазначеного в п. 2.2., Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% від вартості несвоєчасно поставленого Товару, а в разі прострочення поставки більш ніж на 5 днів - штраф в розмірі 50% від вартості несвоєчасно поставленого Товару (п. 6.1);
- строк дії договору встановлюється з дня його підписання Сторонами і до 31 грудня 2024 року, а у випадку несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних обов`язків - до повного виконання ними прийнятих на себе зобов`язань (п. 7.1).
Додатком № 1 до Договору поставки № 23/02/2022 від 23.02.2022 виступає Специфікація № 1 від 25.10.2022, якою передбачено таке:
- термін поставки з «24» лютого 2022 року по « 28» лютого 2022 року включно (п. 1);
- умови поставки FCA «Франко-перевізник» (у редакції Інкотермс 2010) (п. 2);
- умови оплати: оплата 100% вартості партії Товару, що заплановано до відвантаження в день, відвантаження або напередодні. В разі, якщо дата відвантаження перепадає на не банківський день, оплата в сумі, що дорівнює вартості запланованої партії Товару, повинна бути зарахована на поточний рахунок Постачальника не пізніше останнього банківського дня, що передує даті такого відвантаження. Якщо після фактичного відвантаження, залишиться не оплаченою частина Товару, оплата за неї повинна надійти на поточний рахунок Постачальника протягом першого банківського дня, після дати відвантаження (п. 3);
- завантаження Товару починається при наданні Продавцем письмового повідомлення із зазначенням переліку транспортних засобів (далі - Перелік), державних номерів та ПІБ водіїв, які будуть здійснювати перевезення завантаженого Товару від імені Покупця (п. 4).
На договорі поставки № 23/02/2022 від 23.02.2022 та Специфікації № 1 від 25.10.2022 (яка є Додатком № 1 до Договору поставки № 23/02/2022 від 23.02.2022) наявні підписи від імені постачальника - «ТОВ «БІО-ТЕХ-ОЙЛ» (директор ОСОБА_1 )» та покупця - «ТОВ «СМА ЛОДЖИСТИК» (директор ОСОБА_2 )», а також відбитки печаток сторін.
Позивач додатково, на підтвердження обставин підписання між сторонами Договору поставки № 23/02/2022 від 23.02.2022 надав суду нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .
В цих заявах зазначено, зокрема, про проведення між засновниками та керівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» домовленостей щодо укладання договору, а також про те, що головний бухгалтер Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» ОСОБА_5 передала підписані від імені відповідача і скріплені печаткою відповідача примірники Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 директору позивача ОСОБА_2.
Водночас, відповідач стверджує що не укладав з позивачем Договір поставки №23/02/2022 від 23.02.2022, копія якого додано до позову. Уповноваженою особою - директором ТОВ «БІО-ТЕХ-ОІЛ» ОСОБА_6 договір не підписувався, печаткою підприємства його підпис не посвідчувався, про що ним зроблена заява свідка.
При цьому, відповідач зазначає, що між сторонами існують договірні відносини, які виникли шляхом укладання договору поставки у спрощений спосіб.
Так, відповідач визнає обставину отримання від позивача коштів на підставі платіжного доручення № 322 від 23.02.2022 на суму 760 188,00 грн.
За даними відповідача, такій оплаті передувало виставлення постачальником покупцю рахунку № 125 від 23.02.2022 на суму 760 188,00 грн. В рахунку зазначено товар «фуз олійний», кількість товару « 44,3 т», ціна без ПДВ « 14 300,00», сума без ПДВ « 633 490,00», сума ПДВ « 126 698,00» та всього з ПДВ « 760 188,00».
За даними позивача, відповідач надав позивачу рахунок на оплату товару № 1 від 23.02.2022 від 23.02.2022 на суму 760 188,00 грн. В рахунку зазначено товар «фуз олійний», кількість товару « 48 т», ціна без ПДВ « 13 197,71», сума без ПДВ « 633 490,00», сума ПДВ « 126 698,00» та всього з ПДВ « 760 188,00». Позивач вказує, що саме згідно рахунку на оплату № 1 від 23.02.2022 товариство 23.02.2022 здійснило оплату за платіжним дорученням від 23.02.2022 № 322 у сумі 760188,00 грн на рахунок відповідача.
Відповідач, в свою чергу, зазначив, що надана до позовної заяви копія рахунку на оплату №1 від 23.02.2022 викликає сумніви про достовірність цього документу.
Джерела права та позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.
Щодо питання укладення договору.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Частиною 2 ст. 642 ЦК України унормовано, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
За частинами 1 та 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Так, місцевим господарським судом для з`ясування обставин, що мають значення для справи, призначено у справі комплексну судову експертизу (почеркознавчу та технічну експертизу документів).
На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено, зокрема, такі питання:
- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_6 у Договорі поставки №23/02/2022 від 23 лютого 2022р. тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?
- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_6 у Договорі поставки №23/02/2022 від 23 лютого 2022р. певною особою - ОСОБА_5 чи іншою особою?
- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_6 у "Специфікації" (Додаток №1 до Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 року) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?
- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_6 у "Специфікації" (Додаток №1 до Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 року) певною особою - ОСОБА_5 чи іншою особою?
- Чи виконано підпис у Рахунку на оплату №1 від 23 лютого 2022р. у графі: "виписав(ла) ___" певною особою - ОСОБА_6 чи іншою особою?
- Чи виконано підпис у Рахунку на оплату №1 від 23 лютого 2022р. у графі: "виписав(ла)__" певною особою - ОСОБА_5 чи іншою особою?
- Чи виконано підпис у Рахунку на оплату №125 від 23 лютого 2022р. у графі: "виписав(ла) ___" певною особою - ОСОБА_6 чи іншою особою?
- Чи виконано підпис у Рахунку на оплату №125 від 23 лютого 2022р. у графі: "виписав(ла) __" певною особою - ОСОБА_5 чи іншою особою?
На вирішення судової технічної експертизи документів поставлено такі питання:
- Чи нанесено відтиск печатки у графі "постачальник" розділу "Реквізити сторін" Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 (т.2 арк.2, 3), у графі "Постачальник" Специфікації №1 від 25.10.2022 (т.2 арк.4), у графі "Виписав" рахунку на оплату №1 від 23.02.2022 (т.2 арк.5), у графі "Виписав" рахунку на оплату №125 від 23.02.2022 (т.2 арк.7) печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕХ-ОІЛ", експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?
- Чи нанесено відтиск печатки у графі "постачальник" розділу "Реквізити сторін" Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 (т.2 арк.2, 3), у графі "Постачальник" Специфікації №1 від 25.10.2022 (т.2 арк.4), у графі "Виписав" рахунку на оплату №1 від 23.02.2022 (т.2 арк.5), у графі "Виписав" рахунку на оплату №125 від 23.02.2022 (т.2 арк.7) однією і тією самою печаткою?
Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України надано Висновок експерта № КСЕ-19/115-25/11188 від 15.10.2025, відповідно до якого встановлено, зокрема, таке:
- Підпис від імені "ОСОБА_6." у Договорі поставки №23/02/2022 від 23 лютого 2022р. у графі "Постачальник" розділу "Реквізити сторін" - виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.
- Підпис від імені " ОСОБА_1 " у Договорі поставки №23/02/2022 від 23 лютого 2022р. у графі "Постачальник" розділу "Реквізити сторін" - виконаний ОСОБА_5.
- Підпис від імені " ОСОБА_1 " у "Специфікації" (Додаток №1 до Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 року) виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою.
- Підпис від імені " ОСОБА_1 " у "Специфікації" (Додаток №1 до Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 року) - виконаний ОСОБА_5 .
- підпис у Рахунку на оплату №1 від 23 лютого 2022р. у графі: "Виписав(ла)" - виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою;
- підпис у Рахунку на оплату №1 від 23 лютого 2022р. у графі: "Виписав(ла)" - виконаний ОСОБА_5 ;
- підпис у Рахунку на оплату №125 від 23 лютого 2022р. у графі: "Виписав(ла)" - виконаний ОСОБА_6 ;
- підпис у Рахунку на оплату №125 від 23 лютого 2022р. у графі: "Виписав(ла)" - виконаний не ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 ;
- Відбитки печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕХ-ОІЛ" 43750890" * м.Миколаїв *Україна" у графі "Постачальник" розділу "Реквізити сторін" Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022; у графі "Постачальник" Специфікації №1 від 25.10.2022; у графі "Виписав(ла)" рахунку на оплату №1 від 23.02.2022; у графі "Виписав(ла)" рахунку на оплату №125 від 23.02.2022 - нанесені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕХ-ОІЛ" 43750890" *м.Миколаїв*Україна", вільні та експериментальні зразки якої надані на експертизу для порівняльного дослідження.
- Відбитки печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕХ-ОІЛ" 43750890" *м.Миколаїв *Україна" у графі "Постачальник" розділу "Реквізити сторін" Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022; у графі "Постачальник" Специфікації №1 від 25.10.2022; у графі "Виписав(ла)" рахунку на оплату №1 від 23.02.2022 та у графі "Виписав(ла)" рахунку на оплату №125 від 23.02.2022 - нанесені однією і тією самою печаткою.
Висновком експерта № КСЕ-19/115-25/11188 від 15.10.2025 встановлено, що підпис від імені « ОСОБА_1 » у Договорі поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 та у «Специфікації» (Додаток №1 до Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022) виконаний не ОСОБА_6, а ОСОБА_5 .
При цьому висновком також підтверджено відповідність відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ».
Згідно зі ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справа «Дульський проти України» від 01.06.2006 експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду, що спірний Договір поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 та Специфікація до нього керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» не підписувалися. 
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, за ч. 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Верховний Суд у постанові від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 виснував таке: «основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину. Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Отже, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абз. 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Що відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати».
Верховний Суд у постанові від 06.05.2025 у справі № 910/6410/23 зазначив, що: "відповідно до ч. 3 ст. 58-1 ГК України наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. 
Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд, що при вирішенні питання, чи досягнуто згоди між сторонами щодо умов договору, вирішального значення закон надає повноваженням «підписанта». В свою чергу, наявність печатки на договорі жодним чином не пов`язана з визнанням його дійсним/недійсним, укладеним чи неукладеним. Тому наявність печатки на договорі, підписаному неповноважною особою, не робить договір дійсним/укладеним.
Крім того, як вірно взято до уваги місцевим господарським судом доводи відповідача про те, що у розділ 8 «Реквізити сторін» назва та юридична адреса постачальника вказані як ТОВ «БІО-ТЕХ-ОЙЛ», 54036, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Ключова,7А. При цьому, найменуванням відповідача є Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ», а вказана адреса місцезнаходження відповідача була внесена до реєстраційних даних юридичної особи у січні 2024 року на підставі протоколу загальний зборів учасників ТОВ «БІО-ТЕХ-ОІЛ» від 18.01.2024 №1/2024; крім того, у специфікації №1 до договору поставки вказано, що дата складання цього документу 25 жовтня 2022 року, водночас передбачено термін поставки з 24 лютого 2002 року по 28 лютого 2022 року включно, що також вказано в пункті 2.2 Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022. Крім того, прізвище керівника Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» (ОСОБА_6) у Договорі поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 та Специфікації № 1 до нього вказане як ОСОБА_6.
Колегія суддів зазначає, що неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).
Наведений вище висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17.
Законодавцем як одну із засад (принципів) господарського судочинства визначено змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ГПК України).
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення своїх вимог. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 927/718/17, на яку посилається скаржник.
Отже, колегія суддів повністю підтримує позицію місцевого господарського суду, що оскільки матеріалами справи не підтверджено обставин підписання керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022 та Специфікації до нього (або наявності відповідних повноважень на підписання такого договору у бухгалтера юридичної особи - ОСОБА_5), а також беручи до уваги інші суперечливі відомості наявні в тексті Договору та Специфікації, то суд критично оцінює доводи позивача про укладення між сторонами означеного договору в письмовій формі у вигляді єдиного документа.
Щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася
Відповідно до частини першої статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 ЦК України).
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
В пункті 2 частини першої статті 664 ЦК України передбачено обов`язок продавця передати товар покупцеві, який вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Згідно із частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Так, оскаржуваним судовим рішенням встановлено, що між сторонами не укладався договір поставки у письмовій формі, зокрема й у спрощений спосіб шляхом обміну документами, оскільки у матеріалах справи відсутні докази узгодження сторонами істотних умов договору поставки (строки та порядок поставки товару тощо). За таких умов виставлення рахунку на оплату має здійснюватися на виконання досягнутих між сторонами домовленостей (вчинення правочину) та не може замінювати, навіть у випадку його оплати, чи ототожнюватися з укладенням між сторонами договору у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до наданого позивачем до матеріалів справи рахунку на оплату товару № 1 від 23.02.2022 на суму 760 188,00 грн зазначено товар «фуз олійний», кількість товару « 48 т», ціна без ПДВ « 13 197,71», сума без ПДВ « 633 490,00», сума ПДВ « 126 698,00» та всього з ПДВ « 760 188,00».
У наданому відповідачем до матеріалів справи рахунку на оплату товару № 125 від 23.02.2022 на суму 760 188,00 грн зазначено товар «фуз олійний», кількість товару « 44,3 т», ціна без ПДВ « 14 300,00», сума без ПДВ « 633 490,00», сума ПДВ « 126 698,00» та всього з ПДВ « 760 188,00».
Висновком експерта № КСЕ-19/115-25/11188 від 15.10.2025 встановлено, що підпис у рахунку на оплату № 125 від 23.02.2022 виконаний ОСОБА_6, а підпис у рахунку №1 від 23.02.2022 виконаний ОСОБА_5.
Висновком також підтверджено відповідність відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» на обох зазначених рахунках.
При цьому, судом взято до уваги, що відповідачем надано до матеріалів справи копію податкової накладної № 1222 від 23.02.2022 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість - 760 188,00 грн. У розділі Б податкової накладної № 1222 від 23.02.2022 наявний Опис (номенклатура) товарів/послуг продавця - фуз олійний у кількості (об`ємі, обсязі) - 44,3; а також вказано ціну постачання одиниці товару/послуги - 14 300,00, обсяги постачання (база оподаткування) без урахування податку на додану вартість - 633 490,00 та суму податку на додану вартість - 126 698,00. Крім того, до матеріалів справи долучено копію квитанції № 1, зі змісту якої вбачається, що податкову накладну № 1222 від 23.02.2022 доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 06.06.2022, а також відмітка про те, що документ прийнято.
При цьому, оскільки податкова накладна № 1222 від 23.02.2022, як і рахунок № 125 від 23.02.2022 оформлені одноособово відповідачем, то вказана податкова накладна, навіть за умови її реєстрації не може свідчити про досягнення між сторонами певних домовленостей.
Крім того, здійснюючи оплату коштів на суму 760 188,00 грн за платіжним дорученням № 322 від 23.02.2022, позивач не покликався на виставлений відповідачем рахунок №125 від 23.02.2022, а, отже, відсутні підстави вважати, що між сторонами були погоджені навіть умови про кількість та вартість товару у спірних правовідносинах.
Отже, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у даному випадку між сторонами не укладався договір поставки в письмовій формі.
Крім того, у спірних правовідносинах не мали місця і обставини взаємного виконання сторонами зобов`язань за договором, що могло б виключити кваліфікацію договору як неукладеного. Натомість дії як позивача (сплата коштів на суму 760 188,00 грн за платіжним дорученням № 322 від 23.02.2022), так і відповідача (виставлення рахунку №125 від 23.02.2022 та оформлення податкової накладної № 1222 від 23.02.2022) були виключно односторонніми та вчинялися сторонами з урахуванням різного розуміння умов щодо кількості товару та його ціни, що лише підтверджує висновок суду про недосягнення між ними згоди з усіх істотних умов договору.
З урахуванням наведеного суд виснує про те, що між сторонами не виникло відповідного господарського зобов`язання щодо поставки товару, а правові підстави для оплати позивачем грошових коштів на рахунок відповідача були відсутні.
Щодо стягнення коштів. 
Як встановлено вище, між сторонами не виникло відповідного господарського зобов`язання щодо поставки товару, а правові підстави для оплати позивачем грошових коштів на рахунок відповідача були відсутні.
Факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів на підставі платіжного доручення № 322 від 23.02.2022 на суму 760 188,00 грн підтверджується наданими до матеріалів справи доказами та визнається обома учасниками справи.
Посилаючись на п. 6.1 Договору поставки №23/02/2022 від 23.02.2022, позивач заявляє до стягнення з відповідача штрафу в розмірі 50% від вартості не поставленого Товару, вказуючи, що оскільки відповідачем так і не був поставлений позивачу товар за Договором, у тому числі у період зазначений у п.2.2. Договору (з 23.02.2022 по 28.02.2022 включно) і з того часу минуло більше ніж 5 днів (фактично минуло більше ніж два роки і одинадцять місяців на момент подачі позовної заяви), відповідач за умовами Договору має сплатити штраф у сумі 380 093,00 грн.
Також, зазначаючи, що відповідач на свій розсуд у період з 23.02.2022 по теперішній час розпоряджається вищевказаними отриманими від позивача грошовими коштами у сумі 760188,00 грн, та посилаючись на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач за період з 01.03.2022 по 31.12.2024 здійснює розрахунок інфляційних нарахувань на суму 760 188,00 грн неповернутих відповідачем коштів (боргу) - у розмірі 340184,49 грн, які заявляє до стягнення з відповідача.
Щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 760 188,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Госпдарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).
Як слідує із заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» метою позовних вимог є відшкодування збитків спричинених відповідачем через невиконання умов Договору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч. 3 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права. Тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було би відновлення свого порушеного права особою. Крім того, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №761/12945/19, від 10.09.2024 у справі №910/21221/21.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №910/20261/16 від 26.11.2019, Верховного Суду у справах №923/1315/16 від 04.09.2018, №910/2018/17 від 04.04.2018, №910/5100/19 від 07.05.2020, №910/21493/17 від 04.12.2018, №914/1619/18 від 27.08.2019, №904/982/19 від 24.02.2021).
До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що порушила господарське зобов`язання відносяться:
- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;
- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язань другою стороною;
- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законодавством.
Відшкодуванню підлягають тільки ті збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.
Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).
Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.
За ст.ст. 73, 74, 76-79, 86 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.
За ст. 79 ГПК України обставина вважається доведеною, якщо докази на її підтвердження є більш вірогідними, ніж докази на її спростування. Питання про вірогідність доказів господарський суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 ГПК України внутрішнє переконання господарського суду має ґрунтуватися на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів. Жоден доказ не має заздалегідь установленої сили; господарський суд повинен оцінити кожен доказ і докази в сукупності та мотивувати їх врахування або відхилення.
Колегія суддів зауважує, що тягар доведення наявності збитків, протиправності поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками покладається на позивача - особу, яка заявляє про стягнення збитків. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу
Враховуючи встановлені обставини стосовно того, що між сторонами договору поставки укладено не було, то відсутні підстави стверджувати про наявність у поведінці відповідача як прострочення боржника (у розумінні ч. 3 ст. 612 ЦК України), так і про протиправність такої поведінки в контексті спірних правовідносин, враховуючи відсутність між сторонами господарських зобов`язань.
Матеріали справи також не містять доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів. Тому в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, що унеможливлює задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, а тому в задоволенні позовних вимог у відповідній частині належить відмовити.
Отже, з огляду на те, що позивачем не доведено наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності, як необхідної передумови для відшкодування збитків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у цій частині дійшов заснованого на законі висновку про відмову у позові.
Щодо позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 380 093,00 грн.
Так, за змістом ч.ч. 1-2 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України (тут і далі посилання на норми Господарського кодексу України здійснюється в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.
Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.
Отже, зобов`язання зі сплати штрафної санкції має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань.
Враховуючи наведений вище за текстом рішення висновок про те, що господарські зобов`язання між сторонами не виникли, а Договір поставки 23/02/2022 від 23.02.2022, на умови якого посилається позивач, не був укладений, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що сторони не погоджували ні умови щодо обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ-ОІЛ» поставити відповідний товар протягом певного строку, ні умови щодо порядку нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення такого обов`язку.
Відповідно до положень цивільного законодавства, застосування штрафних санкцій можливе лише за наявності їх визначення у договорі або у випадках, прямо передбачених законом. Оскільки у даному випадку такі умови відсутні, господарські зобов`язання між сторонами не виникли, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 380 093,00 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 340 184,49 грн, нарахованих за період з 01.03.2022 по 31.12.2024 на суму 760 188,00 грн неповернутих відповідачем коштів.
Відповідно ч. 2 ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні втрати, що сплачуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).
При цьому, інфляційні нарахування на суму боргу не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів.
Отже, приписи ст. 625 Цивільного кодексу України застосовуються виключно до грошових зобов`язань.
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Водночас, як встановлено вище, між сторонами не виникло господарських зобов`язань, що випливають із договору поставки. 
Отже, правові підстави для оплати позивачем грошових коштів на рахунок відповідача були відсутні, що зумовлює виникнення у останнього обов`язку повернути позивачу такі грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України (кондикціне зобов`язання).
Водночас, суд зауважує, що згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У відповідності до ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
При цьому перебіг часу, за який здійснюються компенсаційні нарахування у пордку ст. 625 Цивільного кодексу України, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.
За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Як вірно зауважено місцевим господарським судом, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів. 
Крім того, що надані позивачем претензії № 27/11 від 27.11.2024 та № 18/12 від 18.12.2024 щодо компенсації збитків внаслідок невиконання умов договору поставки від 23.02.2022 № 23/02/2022 не можуть бути розцінені в якості такої вимоги, оскільки стосувалися відмінної правової природи зобов`язань між сторонами. Так, хоча деліктне зобов`язання як правова конструкція частково перетинається за змістом із зобов`язанням кондикційним, однак у спірних правовідносинах відсутні підстави для їх ототожнення. 
Отже, відсутні підстави стверджувати про допущення відповідачем прострочення виконання кондикційного зобов`язання, зокрема, у період з 01.03.2022 по 31.12.2024, що унеможливлює задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, а отже місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог у відповідній частині.
Колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до заперечень встановлених вище обставин даної постанови та незгоди з висновками суду першої інстанції про те, що правові підстави для оплати позивачем грошових коштів на рахунок відповідача були відсутні, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.
Висновки апеляційного господарського суду:
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 у справі № 915/176/25.
Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, скаржником не наведено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 по справі № 915/176/25 без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 у справі №915/176/25 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «СМА ЛОДЖИСТИК».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 27.07.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.