Справа № 607/4360/26 року

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року м.Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області
в складі : головуючого Малярчука В.В.
з участю секретаря Зіньковській Н.Д.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

 
Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача в їх користь 50076 грн. сплаченого майнового відшкодування, а також понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 01 жовтня 2019 року о 20.00 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ A-170» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща) та рухався проїзною частиною дороги вулиці Йосипа Сліпого в смт. Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області зі сторони центру селища в бік с. Кривки Теребовлянського району, здійснюючи рух автомобіля по зустрічній смузі руху. В цей час, по тій же смузі, тобто назустріч автомобілю «MERCEDES-BENZ A-170», рухався пішохід ОСОБА_2 1950 року народження. Під час руху водій ОСОБА_1 не був уважним, відволікся від керування автомобілем, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та смугу руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки, чим порушив вимоги пунктів 1.5 ч.1 та 2.3 «б», «д» ПДР. Внаслідок цього і порушення п. 12.3 ПДР водій ОСОБА_1 на ділянці дороги навпроти господарства ОСОБА_3 з моменту виникнення небезпеки для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме виявлення на проїзній частині пішохода ОСОБА_2 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав для цього технічну можливість. Вироком Теребовлянського районого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушенням покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік., за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1(один) рік.

На момент вчинення даної ДТП, відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ, прийняло рішення здійснити регламентну виплату на користь потерпілої особи в сумі 50076 грн. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із Повідомленням про ДТП від 20.01.2020 року та з заявою на виплату страхового відшкодування від 20.01.2020 року та заявою на долучення документів до справи №65958 (на виплату страхового відшкодування) від 27.12.2024 року. Розрахунок та виплата відшкодування проводився на основі: Наказ №3.1/462 від 25.01.2021 року та довідки № 1 від 21.01.2021 року. Наказ №3.1/19873 від 23.06.2025 року та довідка № 2 від 10.02.2025 року. Загальний розмір витрат МТСБУ складає: 50 076 грн. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 17 490 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 888626 від 01.02.2021 року та в розмірі 32 586 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 23819 від 13.08.2025 року.
Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена, відтак останній, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу витрати, пов`язані з регламентною виплатою на загальну суму 50076 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, у тому числі шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади. Відповідач відзиву на позов не подавав.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив.
01 жовтня 2019 року о 20.00 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ A-170» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща) та рухався проїзною частиною дороги вулиці Йосипа Сліпого в смт. Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області зі сторони центру селища в бік с. Кривки Теребовлянського району, здійснюючи рух автомобіля по зустрічній смузі руху. В цей час, по тій же смузі, тобто назустріч автомобілю «MERCEDES-BENZ A-170», рухався пішохід ОСОБА_2 1950 року народження. Під час руху водій ОСОБА_1 не був уважним, відволікся від керування автомобілем, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та смугу руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки, чим порушив вимоги пунктів 1.5 ч.1 та 2.3 «б», «д» ПДР. Внаслідок цього і порушення п. 12.3 ПДР водій ОСОБА_1 на ділянці дороги навпроти господарства ОСОБА_3 з моменту виникнення небезпеки для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме виявлення на проїзній частині пішохода ОСОБА_2 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав для цього технічну можливість. Своїми діями, які не відповідали вимогам ПДР водій ОСОБА_1 постави себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та на зустрічній смузі руху скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 передньої лівою частиною керованого транспортного засобу. Внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_4 спричинено масивну травму тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів, від чого настала смерть на місці пригоди. Після вчинення дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_1 в порушення п. 2.10 «а», «в», «г», «д», «е» ПДР, не залишився на місці пригоди, перемістив транспортний засіб, що має причетність до пригоди, не вжив можливих заходів для збереження слідів пригоди, а втік з місця пригоди на автомобілі «MERCEDES-BENZ A-170», яким вчинив наїзд на пішохода. Порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.3 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо – транспортної пригоди та спричинення смерті потерпілого ОСОБА_2 
01 жовтня 2019 року о 20.00 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ A-170» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща) та рухався проїзною частиною дороги вулиці Йосипа Сліпого в смт. Микулинці Теребовлянського району допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , заподіявши йому тілесні ушкодження,що були небезпечними для життя, після чого у нього виник злочинний умисел на залишення потерпілого в небезпечному для життя стані. Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_1 , як особа яка поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, не залишився на місці пригоди, не надав потерпілому першої медичної допомоги та не викликав бригаду екстреної медичної допомоги. Усвідомлюючи, що ОСОБА_2 перебуває в темну пору доби в безпорадному стані та позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через тяжкість отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 завідомо залишив без допомоги на місці ДТП потерпілого в небезпечному для життя стані, а сам поїхав в невідомому напрямку на автомобілі«MERCEDES-BENZ A-170» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща).
Вироком Теребовлянського районого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушенням покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік., за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1(один) рік.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, не підлягають доказуванню обставини дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 01 жовтня 2019 року о 20.00 год. за участю відповідача ОСОБА_1 внаслідок якої водієм ОСОБА_1 допущено порушення пунктів 1.5 ч.1 та 2.3 «б», «д» ПДР, а також винуватість останнього у вчиненні, причинно-наслідковий зв`язок із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02.10.2019 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком вказано ОСОБА_2 .
На момент вчинення даної ДТП, відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ, прийняло рішення здійснити регламентну виплату на користь потерпілої особи в сумі 50076 грн. 
Потерпілий ОСОБА_5 своєчасно звернувся до Моторного (транспортне) страхового бюро України із повідомленням про ДТП від 20.01.2020 року та із заявою на виплату страхового відшкодування від 20.01.2020 року та заявою на долучення документів до справи №65958 (на виплату страхового відшкодування) від 27.12.2024 року. 
Розрахунок та виплата відшкодування проводився на основі: Наказ №3.1/462 від 25.01.2021 року та довідки № 1 від 21.01.2021 року, Наказ №3.1/19873 від 23.06.2025 року та довідка № 2 від 10.02.2025 року.
Загальний розмір витрат МТСБУ складає: 50 076 грн. позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 17 490 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 888626 від 01.02.2021 року та в розмірі 32586 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 23819 від 13.08.2025 року.
Згідно акту виконаних робіт від 30.10.2024 загальна сума становить 72000 грн. виготовлення та спорудження нагробного пам`ятника для ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Положеннями п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2024, у редакції на момент виникнення правовідносин, передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Частинами 1-3 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Частиною 1 статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як зазначається в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц).
Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року № 61-10154св18 (справа №355/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Як вбачається з матеріалів справи, що за наслідками скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.10.2019 було розпочато кримінальне провадження № 12019210000000317 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та винесено вирок про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.
У вказаному кримінальному провадженні слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на зазначене, немає підстав вважати, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Згідно з пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП не була застрахована у передбаченому законом порядку, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування сину ОСОБА_5 потерпілої особи, тому суд приходить до висновку, що наявні передбачені підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для стягнення такої виплати в порядку регресу з винної особи на користь МТСБУ.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 (провадження №61-14226св21).
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив.
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Після проведення виплати потерпілій особі у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача.
Таким чином суд, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд, –
У Х В А Л И В :

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 50076 грн. сплаченого майнового відшкодування.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 3328 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.
Рішення може бути переглянуте Теребовлянським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Реквізити сторін:
Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України – 02653, м. Київ бульвар Русанівський бульвар, 8, код ЄДРПОУ 21647131, р/р № НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ;
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

 Суддя В.В. Малярчук