ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 серпня 2026 року | м.Суми

Справа №591/12863/24 
Номер провадження 22-ц/816/367/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сидоренко А. П. , Сізова Д. В. 
за участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І. 

у присутності:
представника Виконавчого комітету Сумської міської ради - Куценко Альони Леонідівни 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2025 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повне судове рішення виготовлено 18 квітня 2025 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про виключення жилого приміщення з числа службових,
у с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що він працював у Військовому артилерійському училищі з 1997 року та на підставі ордеру, виданого Конотопською квартирно-експлуатаційною частиною Міністерства оборони СРСР, разом зі своєю сім`єю отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , якій було надано статус «службова». 
Конотопська КЕЧ припинена у зв`язку з визнанням її банкрутом. 
Маючи намір приватизувати квартиру позивач звертався до відповідача та до КЕЧ м. Суми з відповідними заявами, у задоволенні яких було відмовлено відповідачем – у зв`язку з відсутністю клопотання від підприємства, яке надавало житло, КЕЧ м. Суми – у зв`язку з тим, що не є розпорядником майна. 
Позивач проживає у спірній квартирі разом зі своєю сім`єю протягом тривалого часу, вона не використовується як службова. При цьому він не має можливості приватизувати квартиру у зв`язку із наявністю у неї статусу службової.
Просить ухвалити рішення про виключення з числа службових жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке було надане позивачу та членам сім`ї, згідно ордеру № 54 від 20 листопада 1997 року. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що потреба у використанні спірної квартири, як службового житла відпала. 
Виключення жилого приміщення з числа службових проводиться рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради на підставі клопотання того підприємства, яке у свій час клопотало про надання працівникові такого житла або його правонаступник.
Проте на даний час підприємство Конотопська КЕЧ, яке клопотало про надання квартири позивачу, не існує, правонаступника не має. Відтак заявник переконаний, що відповідне рішення про виключення жилого приміщення з числа службових має ухвалити саме суд
Заявник наголошує, що відповідач не заперечує сам факт можливості скасування статусу квартири, у якій проживає позивач, як службової, проте виконавчий комітет Сумської міської ради не має права скасувати цей статус приміщення без звернення тієї організації, підприємства, яке надавало це приміщення. 
Позивач переконаний, що іншого способу реалізувати його право на приватизацію житла, аніж виключення квартири з числа службових за рішенням суду, немає.
Виконавчий комітет Сумської міської радиу письмовому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, заперечує проти задоволення вимог позивача. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника відповідача, яка заперечила проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 20 листопада 1997 року Конотопська квартирно-експлуатаційна частина Міністерства оборони СРСР надала позивачу разом з дружиною ордер на право зайняття службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
В указаній квартирі зареєстровано місце проживання позивача з 17 грудня 1997 року та його доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – з 22 серпня 2008 року (а.с.6). 
Дружина позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).
Конотопська квартирно-експлуатаційна частина району припинена 20 лютого 2008 року у зв`язку з визнанням її банкрутом (а.с. 8-9).
Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради на заяву позивача від 22 листопада 2024 року повідомило про те, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 липня 1983 року № 270 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було включено в число службових жилих приміщень. Рішення про виключення вищевказаної квартири з числа службових виконавчим комітетом Сумської міської ради не приймалось (а.с.11).
21 листопада 2024 року позивач звернувся із заявою до Сумського міського голови та просив прийняти рішення про виключення квартири з числа службових приміщень для подальшої приватизації (а.с. 12).
05 грудня 2024 року Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради позивачу надано відповідь з посиланням на п. 6 положення «Про службові жилі приміщення», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого1988 року про те, що виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємств, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Службова квартира була надана позивачу у користування Конотопською КЕВ. У зв`язку з відсутністю клопотання від організації, яка надала службову квартиру, задовольнити заяву виконавчий комітет Сумської міської ради не має законних підстав (а.с. 13).
02 грудня 2024 року позивач звернувся до КЕВ м. Суми із заявою, в якій просив звернутися з клопотанням про виключення житлового приміщення з числа службових (а.с. 15).
Листом від 06 грудня 2024 року КЕВ м. Суми повідомив, що позивач не перебуває в списках загальної та пільгової черг військовослужбовців Сумського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку. Направлення клопотання до органів місцевого самоврядування щодо виключення квартири з числа службових не є можливим, оскільки КЕВ м. Суми не є розпорядником та балансоутримувачем зазначеного в заяві майна (а.с. 14).
Позивач отримує пенсію за вислугу років з 2011 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 22)
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виключення квартири із числа службових має проводитися на підставі рішення компетентного органу, зокрема у разі, якщо відпала потреба його використання як службового, факт довготривалого проживання у квартирі не є підставою для виключення квартири із числа службових, також не передбачено законом можливість виключення службового житла у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи чи організації, яка надавала службове житло, тобто законних підстав для виключення спірного житла із числа службових суд не встановив.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Нормативно-правовими актами, які визначали правовий статус службового житла, є ЖК України від 30 червня 1983 року № 5464-X (чинний на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи місцевим судом), Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення № 37).
Згідно з частиною першою статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Порядок надання службових жилих приміщень передбачений статтями 121, 122 ЖК України, згідно з якими службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, на підставі якого виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для заселення у надане службове жиле приміщення.
Відповідно до пункту 2 Положення № 37 службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).
Пунктом 3 Положення № 37 визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.
Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових (пункт 5 Положення № 37).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.
Таким чином, першим кроком, спрямованим на приватизацію житла має бути його виведення з числа службових.
Згідно з пунктом 6 Положення № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.
Отже, вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове.
Особа, яка бажає приватизувати службове житло, повинна звернутися до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового.
При цьому вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком відповідного органу, за яким житло закріплене як службове.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 82 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, з огляду на те, що чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника житлового приміщення, яке належить до службового житлового фонду, виключити його із цього фонду.
Водночас суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що позивач не належить до категорій осіб, які мають право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ №380 від 31 липня 20218 року, оскільки не є віськовослужбовцем або особою, яка звільнена з військової служби, у списках загальної та пільгових черг військовослужбовців Сумського гарнізону які перебувають на квартирному обліку, ОСОБА_1 не перебуває.
Тобто в силу положень пункту Положення №37 спірне жиле приміщення може бути виключене з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. 
З огляду на вказане, виключення спірної квартири з числа службових, має проводитися на підставі рішення компетентного органу, зокрема у разі, якщо відпала потреба його використання, як службового.
Ліквідація Конотопської КЕЧ як юридичної особи, жодним чином не вплинула на втрату потреби у спірному житловому приміщенні як службовому та не є підставою для перегляду його статусу, про що також правильно зазначив суд першої інстанції
Доводи апеляційної скарги про тривале проживання ОСОБА_1 та його сім`ї у спірній квартирі не є достатньою підставою у розумінні чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, для виключення квартири з числа службових.
Заявник висловив переконання, що спірна квартира не використовується як службова, з ліквідацією Конотопської КЕЧ такий статус квартири втрачений.
Проте такі твердження апелянта ґрунтуються на помилковому тлумаченні чинного законодавства, оскільки як убачається з матеріалів справи Виконавчий комітет Сумської міської ради не приймав рішення про виключення вказаної квартири з числа службових.
Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на наявність перешкод у реалізації заявником права на житло, є безпідставними з огляду на таке.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира є службовою, і під час вселення у неї позивач володів інформацію про статус такого житла.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ставить питання про виселення позивача із займаного ним службового житла чи створює перешкоди у користуванні ним службовим житлом.
Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що право позивача на житло є порушеним.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та не належить до тих підстав, з якими чинний процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 11 серпня 2026 року.

Головуючий - | О. І. Собина

Судді: А. П. Сидоренко 

Д. В. Сізов