ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/18094/25 пров. № А/857/15190/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року (суддя – Москаль Р.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту рішення – не зазначено),
в адміністративній справі №380/18094/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 1) визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, ухвалене протоколом комісії № 66; 2) зобов`язати відповідача на засіданні комісії повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, надіслану до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.07.2025, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи позов необґрунтованим, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, оформлене протоколом комісії № 66 від 18.07.2025 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву від 08.07.2025 року ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на сплату судового збору у сумі 1211,20 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що при вирішенні справи по сутті суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки задовільнив позов, що суперечить вимогам п. 9 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 58-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №560. Крім того, зобов`язавши ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву військовозобов`язаного ОСОБА_1 , судом порушено дискреційні повноваження Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 . Щодо суті спору, позивач ОСОБА_1 як особа зайнята постійним доглядом за хворим батьком, не долучив документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду. Саме ті, про які йшлося у підпункті 9 пункту 1 додатку 5, про що відповідачем зазначалося у відзиві. Законодавством чітко визначено зміст та форму додатку 8 ( акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду), тому висновок суду, що поданий позивачем акт за своїм змістом відповідає вимогам зазначеного додатка та підтверджує факт зайнятості ОСОБА_1 постійним доглядом за ОСОБА_2 , є невірним. Суд не має права ґрунтувати своє рішення на документах, які не підтверджують обставини справи, оскільки докази повинні бути належними та достовірними тобто підтверджувати дійсні обставини.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
09.07.2025 року ОСОБА_1 скерував на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” як військовозобов`язаний, який зайнятий постійним доглядом за своїм хворим батьком, який за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду (а.с.35-зв.).
До вказаної заяви ОСОБА_1 долучив копії таких документів: паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; військово-облікового документа ОСОБА_1 ; довідки про фактичне місце проживання особи № 7 від 16.06.2025 року ОСОБА_1 – для підтвердження факту постійного проживання позивача з батьком; свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 – для підтвердження родинного зв`язку як батька і сина з особою, яка потребує догляду; паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; засвідчена копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади № 2025/000057044; довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 845945 про встановлення ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності (а.с. 41); висновку ЛКК № 528 від 27.12.2024 року про наявність порушення функціонування організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 – для підтвердження потреби в догляді (а.с. 42 зворот); оригінал акта № 173 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025 року ОСОБА_1 за батьком ОСОБА_2 (а.с. 43); пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 (а.с.36-зв.-44).
За наслідками розгляду заяви позивача від 09.07.2025 комісія при ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла рішення, оформлене протоколом від 18.07.2025 року №66, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову за мобілізацією на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, оскільки до заяви на відстрочку не долучено документи, що підтверджують здійснення постійного стороннього догляду за особою, що потребує такого догляду (а.с. 35, 45). 
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявніть підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За приписами ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Колегія суддів також враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб.
На момент розгляду даної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено:
- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно абз.3 п.3 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Згідно п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Відповідно до п.12 Положення №154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, серед іншого, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Наведені правові положення дають підстави вважати, що на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладено завдання із забезпечення виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України відповідно до ч.5 ст.22 Закону №3543-XII постановою від 16 травня 2024 року №560 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі Порядок №560).
За приписами пункту 1 Порядку №560 цей Порядок визначає: механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Відповідно до п.6 Порядку №560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.
Відповідно до пункту 57 Порядку №560, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку. Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються.
Відповідно до п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Згідно з п.60 Порядку №560, Комісія вивчає отримані заяву та підтверджуючі документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
Наведені правові положення дають підстави вважати, що прийняттю рішення комісією про надання або відмову у наданні відстрочки передує звернення військовозобов`язаного на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу із заявою за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5 Порядку №560.
Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, позивачачем подано до голови Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ у зв`язку із доглядом за хворим батьком.
Пункт 9 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період від 18.07.2025 та його додатку, позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що до заяви на відстрочку не долучено документи, що підтверджують здійснення постійного стороннього догляду за особою, що потребує такого догляду.
У відзиві на позов відповідач зазначив, що Комісія при прийнятті рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ виходила із того, що заявник не підтвердив факт зайнятості постійним доглядом за ОСОБА_2 відповідно до вимог Порядку №560, а саме долучений до заяви від 08.07.2025 року акт № 173 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025 ОСОБА_1 за батьком ОСОБА_2 , який є додатком 3 до розпорядження Турківської міської ради від 27.06.2024 № 302-ОД, не є тотожним додатку № 8 визначеному Порядком № 560.
Оцінюючи доводи сторін колегія суддів враховує таке.
В Додатку 5 до Порядку №560 наведено “Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, окремо для кожної категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону № 3543-XII.
Так, за пунктом 9 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII Порядок № 560 передбачає необхідність подання:
- для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
- для особи, яка зайнята постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);
- для особи, яка зайнята постійним доглядом за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дружини (чоловіка), документи, що підтверджують неможливість здійснення постійного догляду дружиною (чоловіком) або іншим працездатним членом сім`ї (висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу іншого працездатного члена сім`ї в постійному догляді або свідоцтво про смерть такого члена сім`ї, або витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або рішення суду про визнання безвісно відсутнім або рішення суду про оголошення його померлим), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Отже, у пункті 9 Додатку № 5 до Порядку № 560 чітко визначений вичерпний перелік документів, які мають бути долучені до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у разі здійснення особою постійного догляду за своїм хворим батьком.
Встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , отже відповідно до Додатку 5 Постанови № 560 для підтвердження факту зайнятості постійним доглядом за своїм хворим батьком необхідно подати: документи, що підтверджують потребу в постійному догляді за особою; документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд); документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд; або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
У розглядуваній справі суд встановив, позивач разом із заявою та рядом інших документів на підтвердження факту здійснення постійного догляду за батьком надав, у тому числі, акт № 173 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, складений Турківською міською радою Самбірського району Львівської області (а.с. 43).
Оцінюючи аргументи відповідача про те, що долучений до заяви про надання відстрочки акт є додатком 3 до розпорядження Турківської міської ради від 27.06.2024 № 302-ОД, та не є тотожним додатку № 8 до Порядку № 560, окружний суд вірно зазначив, що такі твердження відповідача є помилковими та не відповідають дійсності. 
Дослідивши у формі порівняння акт № 173 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025 року, а також зразок акта, форма якого затверджена додатком 8 до Порядку № 560, суд встановив, що ці документи є ідентичними за своїм змістом та формою, містять однакові істотні відомості (графи, реквізити), передбачені Порядком №560, зокрема щодо особи, яка здійснює постійний догляд, особи, за якою здійснюється догляд, підстав для його здійснення, а також підтвердження факту такого догляду уповноваженим органом місцевого самоврядування.
Той факт, що долучений до заяви про надання відстрочки акт, складений за формою додатку 8 до Порядку № 560, було додатково затверджено як додаток 3 до розпорядження органу місцевого самоврядування, не має будь-якого значення, оскільки такий складено за формою та змістом Додатку 8 до Порядку № 560 та не може бути підставою для відмови у наданні відстрочки від призову. Вирішальним для оцінки цього документа є не формальне найменування чи нумерація документа, а його зміст та відповідність цього змісту додатку 8 до Порядку № 560.
Отже, цілком правильного висновку дійшов суд першої інстанції, що поданий позивачем акт за своїм змістом відповідає вимогам зазначеного додатка та підтверджує факт зайнятості ОСОБА_1 постійним доглядом за ОСОБА_2 . Тому посилання відповідача на неподання заявником документа, про підтвердження факту здійснення особою постійного догляду (акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, відповідно до додатку 8 до Порядку № 560) не відповідає фактичним обставинам справи.
Дослідивши дійсні фактичні обставини справи та наведене правове регулювання, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 18.07.2025 року № 66, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ є протиправним та підлягає скасуванню. 
З метою ефектиного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції вірне прийняів рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ та прийняти відповідне рішення відповідно до обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Щодо доводів апелянта про дискреційні повноваження органу ТЦК при прийнятті рішення про надання відстрочки, то колегія суддів враховує наступне.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень та яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача не матиме наслідок втручанням в дискреційні повноваження відповідача.
Так, згідно з положеннями п.4 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Тобто, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваної о рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Натомість, у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2020 року у справі №826/10085/16.
У розглядувані ситуації відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, що наведені в оскаржувану рішенні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року в адміністративній справі №380/18094/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | В. В. Гуляк
судді | | Н. В. Ільчишин
| | З. М. Матковська