ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Марич Є.В., Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року Справа № 320/28385/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:? 
Головуючого судді Епель О.В.,? 
суддів:? Компанієць І.Д., Мєзєнцева Є.І.,? 
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ПФУ в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі 

за позовом ОСОБА_1 

до  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, 
Головного управління Пенсійного фонду України 
у Львівській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Відповідач 2) в якому просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке полягає у відмові в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з грудня місяця 2021 року по сьогоднішній день з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання правил ведення трудової книжки, якщо є такі факти, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю, посилаючись на порядок прийняття та розгляду документів для призначення (перерахунку) пенсій. Звертає увагу на те, що заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності 
При цьому, Апелянт зазначає, що до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005, оскільки запис про звільнення завірено недійсною печаткою, відсутній текст українською мовою та має місце посилання на неіснуючий КЗпП УРСР. Окрім того, про цей період роботи відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
З цих та інших підстав Відповідач вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. 
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025 та від 18.11.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду. 
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні з наступних підстав. 
7. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Відповідача із заявою про призначення йому пенсії у зв`язку із досягненням 60-річного віку.
Так рішенням Відповідача-2 на заяву Позивача від 30.12.2022 року відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не зараховано до страхового стажу періоду роботи з 18.09.1992 по 05.03.2001, а також не зараховано до страхового стажу періоду роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005, оскільки у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 31.07.1978 запис про звільнення №16 Позивача завірено недійсною печаткою, відсутній текст українською мовою та має місце посилання на неіснуючий КзПП УРСР, а також відсутня інформація про даний період роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Підставою не зарахування стажу вказано на відсутність в реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків за спірний період.
Не погоджуючись із правомірністю такої позиції Відповідача 2, Позивач звернувся до суду із цим позовом з метою захисту своїх прав та законних інтересів.
8. Нормативно-правове обґрунтування. 
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, якщо сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
При цьому, ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
9. Висновки суду апеляційної інстанції. 
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці трудова книжка має містити належним чином оформлені записи про займану посаду і період виконуваної роботи.
Водночас, обов`язок ведення трудових книжок законодавцем покладено на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
При цьому працівник не може нести відповідальність за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду, від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.
Аналізуючи доводи Апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду, від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.
У постановах від 17 вересня 2024 року у справі № 440/4164/23, від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19, від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 та інших Верховний Суд також констатував, що на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Переглядаючи оскаржуване рішення суду, колегія суддів враховує викладені вище висновки, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.
З урахуванням викладеного вище, судова колегія зазначає, що доводи Апелянта про наявність недоліків у записах № 15 та № 16 у трудовій книжці Позивача серії НОМЕР_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Принагідно, судова колегія звертає увагу на те, що постанова Верховної Ради України від 11.05.1992 №2318-ХІІ «Про заходи забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та Інструкція про порядок видачі дозволів та виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 №643, не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів та обов`язок їх заміни.
Отже, отримання чи не отримання підприємством печатки нового зразку не повинно відображатись на правах особи, в трудовій книжці якого записи про періоди роботи завірені печаткою старого зразка. Наявність печатки УРСР жодним чином не спростовує факту наявності страхового стажу та не створює наслідків недійсності відповідного запису.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу Позивача.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.
Водночас, аналізуючи доводи Апелянта, колегія суддів також зазначає, що у відповідності до частини третьої статті 43 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, у разі виникнення в ході розгляду заяви про призначення пенсії у ГУ ПФУ у Львівській області сумніву щодо окремих періодів роботи Позивача, Відповідач був наділений правом щодо витребування додаткових доказів, які підтверджували б або спростовували б наявність страхового стажу ОСОБА_1 , втім не вжив жодних заходів щодо усунення таких сумнівів.
З огляду на усе вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період роботи Позивача з 10.06.1992 по 11.11.2005 підлягає зарахуванню до його трудового стажу.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами п. 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви Позивача засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області визначено, як структурний підрозділ органу, та який прийматиме рішення за заявою про перерахунок пенсії.
Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати періоди роботи та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву Позивача та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не здійснювало розгляд заяви Позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу та розглянути заяву.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ПФУ в м. Києві підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року - зміні.
10. Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, витрати на сплату судового збору перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року змінити в резолютивній частині.
Викласти пункти третій та четвертий резолютивної частини рішення суду у наступній редакції:
« 3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16, індекс: 04053; код ЄДРПОУ: 42098368) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, індекс: 04053; код ЄДРПОУ: 42098368) повторно розглянути заяву щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 10.06.1992 по 11.11.2005.»
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 15 липня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.Д. Компанієць

Є.І. Мєзєнцев