ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Плахтій Н.Б.

28 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/15363/25 пров. № А/857/20027/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Валюха В.М., Хобор Р.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі № 140/15363/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ :
05.12.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в якому просила суд:
-визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з 01.06.2016р. - 31.10.2017р.;
-зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. - 31.10.2017р.;
-визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану основну та додаткові відпустки за 2015-2025 роки;
-зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану основну та додаткові відпустки за 2015-2025 роки. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.03.2026р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. - 22.06.2016р. включно.
При цьому, суд зобов`язав Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. - 22.06.2016р. включно.
Крім того, суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2021-2025 роки.
Суд зобов`язав Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2021-2025 роки. 
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
18.03.2026р. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду виправлено допущену описку в судовому рішенні від 11.03.2026р. у справі № 140/15363/25. П`ятий абзац резолютивної частини рішення від 11.03.2026р. читати в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018р., 2021-2025роки.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, апелянт ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.03.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов в частині права на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток в період часу з 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та 11.09.2018р. - 31.12.2020р.
Також, не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.03.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
ч.1 ст.308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2015р. - 23.06.2016р. проходив службу в Головному управління Національної поліції у Волинській області; з 23.06.2016р. - у Державній установі «Волинський центр підготовки поліцейських», з 01.04.2022р. - 03.09.2025р. проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області, що підтверджується послужним списком, наказами по особовому складу (а.с.,а.с.15-17, 28, 39).
Із витягу з наказу від 03.09.2025р. №438 о/с по особовому складу видно, що підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з особливих доручень відділу професійного навчання управління кадрового забезпечення, згідно п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) звільнено зі служби в поліції з 03.09.2025р. (а.с.15).
Вважаючи, що в ході проходження служби в поліції обчислення і виплату індексації грошового забезпечення здійснено з порушенням норм чинного законодавства, а також протиправно не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічні та додаткові відпустки за 2015-2025 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ч.2 ст.19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію».
В п.4 ч.10 ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» видно, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII (далі - Закон №1282-XII)
Згідно ст.1, ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
ст.4, ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Із змісту ч.1, ч.2, ч.5 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII видно, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).
Згідно п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби Визначено чіткий перелік видів грошових доходів громадян, що підлягають індексації.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017р. №782 «Про внесення змін до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення», доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».
Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Водночас, ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII безпосередньо визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
В п.1-1 Порядку №1078 видно, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією проводиться з місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів громадян проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін, обчисленого наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який становить 103 % (абз.2 п.1-1 Порядку №1078, в редакції після 01.01.2016р.). Для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін здійснюється за місяцем, у якому відбувається перевищення порогу індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Із змісту п.10-2 Порядку №1078 видно, що для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби) для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу, посадова особа митної служби.
У місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соцстрахування, значення ІСЦ приймається за 1 або 100 % (абз.1 п.5 Порядку №1078).
Національна поліція України є новоствореним органом, для всіх її працівників вперше визначено посадові оклади з листопада 2015 року, а тому, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем встановлення посадових окладів - грудень 2015 року.
За даними Держстату України індекс споживчих цін (%), на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації за грудень 2015 року становив 100,7 %, опублікований в січні 2016 року. За січень 2016 року індекс споживчих цін становив 100,9 %. За лютий 2016 року індекс споживчих цін - 99,6 %, за березень 2016 року індекс споживчих цін - 101,0 %, за квітень 2016 року індекс споживчих цін - 103,5 %.
Тобто, поріг індексації 103 % перевищено у квітні 2016 року.
В п.1-1 Порядку №1078 видно, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Оскільки зазначений показник за квітень 2016 року опублікований у травні 2016 року, індексацію слід проводити з 01.06.2016р., як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Отже, саме з 01.06.2016р. у роботодавця виник обов`язок провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу.
Як видно з матеріалів справи, позивач проходив службу в Головному управлінні національної поліції у Волинській області до 23.06.2016р., та наказом від 23.06.2016р. №172/ос переведений для подальшого проходження служби до центрального управління Національної поліції України (а.с.28).
З розрахункового листа за червень 2016 року видно, що позивачу здійснено виплату грошового забезпечення без індексації грошового забезпечення (а.с.53).
При цьому, з 23.06.2016р. ОСОБА_1 проходив службу в Державній установі «Волинський центр підготовки поліцейських», де обіймав посади заступника начальника, а згодом начальника цієї установи, з 01.09.2017р. - 10.09.2018р. проходив службу у Львівському державному університеті внутрішніх справ.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Відповідно до положень Порядку №260 виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється за місцем проходження служби на підставі відповідних наказів керівника органу чи установи поліції та в межах бюджетних асигнувань, передбачених кошторисом такого органу.
Таким чином, нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу у період з 23.06.2016р. здійснювалися безпосередньо Державною установою «Волинський центр підготовки поліцейських», яка на той час була окремою юридичною особою публічного права, мала самостійний баланс, власні рахунки в органах Державної казначейської служби України та не перебувала у підпорядкуванні ГУНП у Волинській області.
За таких обставин, враховуючи організаційну та фінансову самостійність Державної установи «Волинський центр підготовки поліцейських», а також те, що саме вона здійснювала нарахування і виплату грошового забезпечення позивачу з 23.06.2016р., відсутні підстави вважати, що відповідні обов`язки покладалися на Головне управління Національної поліції у Волинській області у спірний період. 
Крім того, подальша ліквідація Державної установи «Волинський центр підготовки поліцейських» у 2020 році та створення іншої установи для підготовки поліцейських є елементом реформування системи поліцейської освіти та сама по собі не свідчить про перехід відповідних зобов`язань до Головного управління Національної поліції у Волинській області.
Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини та норми чинного законодавства видно, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу у період з 23.06.2016р. - 31.10.2017р. належали до компетенції Державної установи «Волинський центр підготовки поліцейських» та Львівського державного університету внутрішніх справ, а тому підстави для покладення відповідальності за такі дії на Головне управління Національної поліції у Волинській області у цій частині позовних вимог відсутні.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач в особі Головного управління Національної поліції у Волинській області допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. - 22.06.2016р. включно. Тому, наявні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. - 22.06.2016р. включно.
Згідно ст.92 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
ч.9-ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.
ч.1, ч.2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 (далі по тексту Постанова № 988) встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, складається з посадового окладу.
На виконання вимог ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постанови № 988 Міністерство внутрішніх справ України 06.04.2016р. видав наказ № 260, яким затвердив Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.
В п.1 розділу І Порядку № 260 видно, що ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
п.3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п.8 Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у п.8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у п.7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Визначаючись із позовними вимогами щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану основну та додаткові відпустки за 2015-2025 роки, колегія суддів звертає увагу на таке.
ст.4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996р. №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) встановлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст.ст.13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (ст.16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст.18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст.19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (ст.ст.25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Так, зокрема ч.1,ч.2 ст.92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Отже, Законом України «Про Національну поліцію» визначено право поліцейських на отримання також додаткових відпусток, зокрема соціальних відпусток та інших видів визначених законодавством про відпустки.
ч.1-ч.4 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Згідно ч.9-ч.11 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.
При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абз.3 ч.6 ст.94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини.
Відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом керівника відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами.
За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Отже, Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
п.3 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
В п.8 розділу III Порядку №260 видно, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. 
У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у п.8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у п.7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Таким чином, Порядком №260 визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Отже, Законом України «Про Національну поліцію» , та Порядком №260 передбачено право поліцейського на отримання компенсації за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток.
Тобто, вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.
Із листа Львівського державного університету внутрішніх справ від 22.09.2025р. №1/3265/19/2025 видно, що за період проходження служби з 01.09.2017р. - 10.09.2018р. позивач у 2017 році використав в повному обсязі щорічну основну відпустку та додаткову відпустку за кожний повний календарний рік служби в поліції, у 2018 році відпустка не надавалась (а.с.40 зворот).
Згідно листа Головного управління Національної поліції у Волинській області від 09.09.2025р. №133844-2025 під час проходження служби з 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.03.2022р. позивач у 2021 році не використав 30 діб основної та 15 діб додаткової відпусток, щорічні основна та додаткова відпустки за 2022 рік станом на 31.03.2022р. не надавались.
Крім того, вказано, що надати інформацію щодо використання позивачем відпусток в період часу з 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р. не є можливим у зв`язку із знищенням документів після введення воєнного стану (а.с.40).
В листі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 16.12.2025р. №136643 (а.с.39) видно, що за період проходження служби з 01.04.2022р. - 03.09.2025р. позивач у 2022 році використав 28 календарних діб основної відпустки (не використав 2 доби основної та 15 - додаткової), у 2023 році використав 14 діб основної відпустки (не використав 16 діб основної та 15 діб додаткової), у 2024 та 2025 роках відпустки не надавались.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що під час проходження служби ОСОБА_1 щорічну основну та додаткову відпустку за 2018 рік не використав (42 доби), 2021 рік не використав (45 діб), за 2022 рік використав частково (невикористана частина становить 17 діб), за 2023 рік використав не повністю (невикористана частина становить 31 добу), за 2024 рік невикористана відпустка (45 діб), за 2025 рік (8 місяців служби) невикористана відпустка (35 діб).
При звільненні, Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022-2025 роки, що підтверджується наказом від 03.09.2025р. №438/ос (а.с.15).
Разом з тим, наказом від 24.09.2025р. №474 внесено зміни до наказу від 03.09.2025р. №438/ос та наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток також за 2018 та 2021 роки. 
Факт проведення виплати такої компенсації підтверджується архівною відомістю №1 за період з січня 2025 року - листопад 2025 року (а.с.37).
ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , від 09.07.2015р., є учасником бойових дій (а.с.13).
Згідно п.12 ч.1 ст.2 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
В ст.16-2 Закону України «про відпустки» №504/96-ВР видно, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Таким чином, позивач як учасник бойових дій також має право на отримання додаткової відпустки тривалістю 14 календарних днів, а також грошової компенсації за невикористані дні даної відпустки у разі звільнення.
Проте, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області не надав суду доказів виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, при цьому докази використання позивачем даного виду відпустки в матеріалах справи відсутні.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. - 22.06.2016р. включно та зобов`язання Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. - 22.06.2016р. включно.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2021-2025 роки та зобов`язання Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2021-2025 роки. 
ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій/бездіяльності чи рішень покладається виключно на відповідача.
Якщо орган поліції заявляє, що документи знищено, він автоматично визнає, що не може надати суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог. 
При цьому, суд не має права трактувати відсутність документів на шкоду поліцейському.
Суд першої інстанцій не мав права перекладати на ОСОБА_1 обов`язок доводити, що він не перебував у відпустці та безпідставно ототожнив відсутність документів із відсутністю гарантованого права позивача на отримання грошової компенсації, що є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів звертає увагу, що запровадження воєнного стану в Україні та пов`язане з ним знищення кадрової документації є внутрішніми операційними ризиками Головного управління Національної поліції у Волинській області як державного органу. Позивач (поліцейський) не може бути позбавлений своїх законних соціальних гарантій та права на грошову компенсацію за невикористані відпустки лише через те, що відповідач не забезпечив належного збереження або дублювання архівних даних.
В матеріалах відсутні жодні офіційні документи, які б підтверджували факт знищення відповідних кадрових документів у зв`язку із запровадженням воєнного стану, а також не надано акт про знищення документів, складеного у встановленому порядку. Відповідач не зазначив жодних обґрунтованих причин неможливості відновлення втрачених документів, хоча обов`язок їх ведення, зберігання та відновлення покладався та покладається саме на нього.
В листі Головного управління Національної поліції у Волинській області від 09.09.2025р. №133844-2025 про знищення документів щодо використання відпусток позивачем за період часу з 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р. не зазначено які саме документи та за який період знищені, який строк їх зберігання, чи входили до них накази про відпустки, особові картки, книги обліку відпусток або особова справа не зазначено. Тому, цей лист не доводить, що документи про використання відпусток дійсно були знищені.
При цьому, воєнний стан сам по собі не є підставою для припинення строків зберігання. Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закон України «Про правовий режим воєнного стану» та Закон України «Про затвердження Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» не містить положень, які дозволяли б органам поліції знищувати кадрові документи незалежно від встановлених строків їх зберігання.
Крім того, якщо Головне управління Національної поліції у Волинській області змогло точно встановити, що за 2021 р. відпустки позивачем частково не використані, за 2022 р. не надавались, але заявляє про неможливість надати інформацію за 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р.., апеляційний суд критично оцінює таку вибірковість. Відповідач не обґрунтував за яких джерел встановлені дані за 2021-2022роки і чому аналогічні джерела не можуть бути використані для попередніх років.
Отже, введення воєнного стану саме по собі не звільняє державний орган від обов`язку забезпечити належне зберігання кадрової\ документації та не може покладати негативні наслідки втрати чи знищення такої документації на працівника.
Колегія суддів вважає, що оскільки відповідач не надав суду жодної інформації чи заперечень по суті заявлених вимог в даній частині, жодних доказів про надання позивачу відпусток за спірні періоди, факт їх використання є процесуально не доведеним відповідачем у розумінні ч.2 ст.77 КАС України, що є безумовною підставою для задоволення позовних вимог про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки у цій частині за період з 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р.
ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ч.1 ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, однак неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду в частині відмовлених позовних вимог у період 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р. слід скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу та Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області - залишити без задоволення,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі № 140/15363/25- скасувати в частині відмовлених вимог про визнання протиправної бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки у період 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р. та прийняти в цій частині нове рішення.
Визнати протиправну бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки у період 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р. 
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківської області нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки у період 07.11.2015р. - 22.06.2016р. та з 11.09.2018р. - 31.12.2020р. 
В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя | | Н. В. Бруновська
судді | | В. М. Валюх
| | Р. Б. Хобор