Справа № 127/9410/25 
Провадження № 33/801/829/2026
Категорія: 304 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
28 липня 2026 року | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю., розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Матвійчук Галини Михайлівни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, 

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Матвійчук Г.М. подала апеляційну скаргу в якій вказуючи, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити в зв`язку в відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Також, до апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року.
На обґрунтування поважності причин строку на апеляційне оскарження постанови суду від 25 березня 2025 року, адвокат Матвійчук Г.М. посилається на те, що справа була розглянута судом в максимально стислі строки, а тому на думку апелянта суд не мав достатнього часу для вивчення матеріалів справи, перевірки доведеності винних дій ОСОБА_1 належними та допустимими доказами. Суд мав перевірити чи проведено освідування ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння відповідно до вимог закону.
Вказує, що ОСОБА_1 не користувався правничою допомогою при розгляді даної справи. Крім того, він не мав об`єктивної можливості скористатися правничою допомогою, оскільки будучи курсантом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба перебував на службі та згідно довідки навчального закладу в період прийняття оскаржуваної постанови та протягом встановленого строку на апеляційне оскарження у звільненні не перебував.
Крім того, вказує, що строк на апеляційне оскарження пропущений з інших причин, а саме за наслідком притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останнього було відраховано з навчального закладу, а також подано до суду позов про відшкодування витрат на навчання. Скасування незаконної постанови суду від 25 березня 2025 року є одним із доказів безпідставності його відрахування. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, зокрема клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Матвійчук Г.М. повернути апелянту, виходячи із наступного.
За положеннями ст. 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Виходячи зі змісту вказаної статті початком перебігу строку на апеляційне оскарження постанови законодавцем визначено саме день винесення такої постанови. Будь-яких виключень із вказаного правила, зокрема пов`язаних із датою отримання копії постанови, чи ознайомленням з матеріалами провадження, процесуальне законодавство не містить.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, може клопотати про поновлення їй строку на подання апеляційної скарги, вказавши поважні причини, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначний законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на скаржника.
Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку, час, який минув з дати завершення процесуального строку, наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03 § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак, користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справи «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).
На переконання суду апеляційної інстанції апелянтом в клопотанні не доведено існування поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Апеляційний суд враховує те, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 
З постановою суду від 25 березня 2025 року був ознайомлений ОСОБА_1 – 25 березня 2025 року, що підтверджується розпискою (а.с.26).
21 серпня 2025 року адвокатом Матвійчук Г.М. подана апеляційна скарга на зазначену постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року, в якій вона просила визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження, скасувати як незаконну постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області Гайду Г.В. від 25 березня 2025 року та закрити провадження у справі в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постановою судді Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року вказану апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, в зв`язку не підтвердженням особою, яка подала апеляційну скаргу, своїх повноважень на її подання. 
22 вересня 2025 року адвокат Матвійчук Г.А. подала Вінницькому міському суду заяву про перегляд постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року за нововиявленими обставинами, у задоволенні якої постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року відмовлено. 
14 листопада 2025 року адвокатом Матвійчук Г.М. подано апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Матвійчук Г.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 – задоволено. 
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року скасовано, справу направлено до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду. 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви адвоката Матвійчук Г.В. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року за нововиявленими обставинами. 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2026 року апеляційну скаргу адвоката Матвійчук Г.М. в інтересах ОСОБА_1 – залишено без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2026 року – без змін.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та його адвокат Матвійчук Г.М. були обізнані щодо розгляду справи, зокрема ОСОБА_2 був ознайомлений з оскаржуваною постановою 25 березня 2025 року. 
Чинний КУпАП надає стороні можливість оскаржити в апеляційному порядку постанову у справі про адміністративне правопорушення, що є справедливим і повністю відповідає ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції щодо права кожного, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним.
При цьому, ОСОБА_1 і його захисник мали можливість скористатися передбаченим КУпАП порядком апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, проте не дотрималися установленого законом порядку подання апеляційної скарги, тому причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, зазначені захисником в обґрунтування клопотання, не є переконливими, а тому не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку.
Звернення з заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами не може бути визнано судом поважною підставою для поновлення строку.
Що стосується інших доводів апелянта про неможливість оскарження постанови суду у визначений законом строк, вони є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 та його адвокату Матвійчук Г.М. було достеменно відомо про наявність оскаржуваної постанови суду від 25 березня 2025 року. 
Відсутність можливості у ОСОБА_1 скористатись правовою допомогою в зв`язку з перебуванням на службі курсантом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, а також його відрахування, суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки вони не підтверджують відсутність можливості подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.
Отже, в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокату Матвійчук Г.М. слід відмовити та повернути її адвокату у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Матвійчук Галини Михайлівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Матвійчук Галини Михайлівни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду         О. Ю. Береговий