125/1322/25
2/125/463/2025

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.08.2026 року         м. Бар

Барський районний суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Хитрука В.М. 
секретар судового засідання Рашевська О.Г. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя 

ВСТАНОВИВ:

Свої позовні вимоги до суду ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 15.02.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, під час якого сторони придбали за спільні кошти житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль «Kia Sportage». Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням суду від 11.12.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Вони добровільно не можуть вирішити питання поділу спільного майна подружжя, що змусило позивача звертатися до суду з позовом. 
Позивач ОСОБА_1 просила суд, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на частку житлового будинку, та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача компенсацію частки вартості автомобіля «Kia Sportage», 2014 року випуску у розмірі 5350 доларів США.   
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мурис О.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. 
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Невольчук С.П. позов визнали частково, не заперечували проти поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, та визнання за ними права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки. В частині стягнення компенсації частки вартості автомобіля «Kia Sportage» позов не визнали та пояснили, що вказаний автомобіль був відчужений під час шлюбу та спільного проживання, кошти за його продаж були використанні для цілей сім`ї, зокрема придбання продуктів харчування , необхідних речей для дітей. На момент розірвання шлюбу та на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя , автомобіль вже не був у власності сторін , не був об`єктом поділу. 
Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. 
15.02.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. 
Вказаний шлюб розірвано згідно рішення Барського районного суду Вінницької області від 11.12.2023 року №125/1819/23.
За час подружнього життя сторони спільно придбали житловий будинок , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер: 0520210100:01:019:0003, площею 0,0596 га , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 2014 року випуску. 
Власність на житловий будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238848779 від 26.12.2020
Власність на земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238848964 від 26.12.2020.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. 
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Як встановлено в судовому засіданні, сторони визнали, а тому у відповідності до ч 1 ст. 82 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає, що ними під час шлюбу придбано та об`єктом їх спільної сумісної власності подружжя : житловий будинок , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка, кадастровий номер: 0520210100:01:019:0003, площею 0,0596 га , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 2014 року випуску. 
Сторони також підтвердили у судовому засіданні та не оспорювали ту обставину, що автомобіль «Kia Sportage», 2014 року випуску, був відчужений під час шлюбу, до його розірвання. 
Вказане також підтверджується інформацією РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях № 31/31/14/535-аз від 12.09.2024 де зазначається, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів 19.09.2023 року автомобіль «Kia Sportage», 2014 року випуску, перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу на нового власника. 
В позовній заяві позивач не вказувала про те, що на момент продажу автомобіля подружні відносини були припинені і автомобіль був відчужений без згоди позивача. Матеріали справи таких доказів не містять. 
Доказів того, що вказаний автомобіль був проданий без відома позивача суду не надано, тому суд дійшов висновку, що отримані від продажу автомобіля грошові кошти були витрачені спільно сторонами в інтересах сім`ї, на чому наголошував відповідач у судовому засіданні. 
Отже, вказаний автомобіль придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а також і відчужений відповідачем за оплатним договором під час перебування сторін у шлюбі.
При цьому, ст. 65 СК Украйни дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
Тобто, для врахування вартості автомобіля при поділі майна подружжя (та задоволення вимоги позивачки про стягнення компенсації) обов`язковим є встановлення того, що кошти, отримані відповідачем від продажу цього автомобіля в шлюбі, були використані не в інтересах сім`ї та що відчуження відбулося без згоди позивачки. 
Водночас, належних доказів на спростування презумпції взаємного розпорядження майном при продажу автомобіля суду не надано. Самі лише покази позивачки щодо відсутності згоди на продаж авто не є достатніми та належними для висновку про розпорядженням відповідачем майном не в інтересах сім`ї та для врахування вартості авто при поділі майна.
Отже, за наявності факту перебування сторін у шлюбі та відсутності доказів припинення шлюбних стосунків та спільного проживання, доказів використання коштів від продажу спільного майна не в інтересах сім`ї, вважається, що укладений одним із подружжя договір був в інтересах сім`ї. 
До аналогічних вказаних висновків дійшов і Верховний Суд за тотожних обставин спору в Постанові від 24.05.2023 у справі 278/2482/21, що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки половини вартості автомобіля автомобіль «Kia Sportage» 2014 року випуску немає.
Відтак позов слід задовольнити частково.
На підставі викладеного і керуючись статтями 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України суд, - 
УХВАЛИВ :
Позов задовольнити частково. 
В порядку поділу спільного майна подружжя:
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частку житлового будинку (літера «А»), житловою площею 109,2 кв.м., загальною площею 65,8 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами: житлова прибудова «А1», веранда «а», ганок «а1» тераса «а2», літня кухня «Б», вбиральня «В», огорожа «3», ворота «4», хвіртка «5» що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер: 0520210100:01:019:0003, площею 0,0596 га , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Повний текст рішення суду складено 25 серпня 2026 року.     

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 
Суддя: