П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 540/1360/22	

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,
за часті секретаря – Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі – відповідач, УМВС в Херсонській області), в якому просить :
- визнати протиправними дії щодо видачі Наказу №18 від 13.12.2021 «Про невиплату грошового забезпечення» та не здійснення з 01.12.2021 виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 ;
- стягнути з відповідача на його на користь необхідні виплати грошового забезпечення, а також індексацію та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат по даним нездійсненим своєчасно розрахунках з 01.12.2021 по теперішній час, у сумах визначених судом;
- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 21.01.2022 йому стало відомо, що 13.12.2021 голова ліквідаційної комісії УМВС в Херсонській області видав наказ №18 «Про невиплату грошового забезпечення» з 01.12.2021 у зв`язку з невиконанням вимог Наказу №15 від 01.11.2021 «Про прибуття до ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області для виконання Плану заході, пов`язаних з ліквідацією УМВС України в Херсонській області». Окрім цього, як зазначає позивач, у додатку до листа доданий сам Наказ від 13.12.2021 №18, зі змісту якого вбачається, що він мотивований тим, що позивач 01.12.2021 не прибув до ліквідаційної комісії і станом на 13.12.2021 (час прийняття наказу) також не прибув. Як пояснює позивач, 05.11.2021 у нього трапилось серцево-судинне захворювання, він отримав невідкладну медичну допомогу, проходив лікування до 19.11.2021, а в подальшому з 22.11.2021 - реабілітацію. 
Мотивуючи свою позицію про протиправність наказу та наявність підстав для його скасування, позивач зазначає, що указані вище накази йому не направлялись, у зв`язку з чим вважає, що наявні підстав для скасування спірного наказу та стягнення на його користь грошового забезпечення, а також індексацію та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю. 

Не погоджуючись з таким рішенням суду та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до помилкового вирішення справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Мотивуючи доводи про допущення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт зазначає про безпідставність, на його думку, ухвали суду про поновлення провадження у справі, яке було зупинене ухвалою суду першої інстанції від 15.07.2022, при цьому, посилається на упередженість судді щодо прийняття такого рішення, а також на те, що рішення суду по суті спору прийняте у той самий день. 
В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 у справі № 420/8491/25, як на преюдиціальну та зробив помилковий висновок про те, що позивач не виявив бажання далі проходити службу в поліції. Апелянт зазначає, що такий висновок суду суперечить обставинам, встановленим судовими рішеннями, що набули законної сили, згідно яких він з 2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ, своєчасно виявив та подавав рапорт про бажання продовжувати службу в поліції, неодноразово поновлювався на посаді старшого оперуповноваженого та активно оскаржував незаконні звільнення.
Також апелянт зазначає, що під час прийняття рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам про отримання серцево-судинного захворювання, проходження лікування та реабілітації, що свідчить про об`єктивність причин не прибуття до ліквідаційної комісії у м. Херсон, тобто через тяжкий стан здоров`я. Також апелянт зазначає, що про своє захворювання він повідомляв своєчасно працівника кадрової служби УМВС України в Херсонській області під час телефонної розмови.
Отже, на переконання апелянта оскільки протиправні дії відповідача свідчать про порушення останнім положень статті 19 Конституції України (органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України) та статті 24 Конституції України (рівність громадян перед законом)наявні підстави для задоволення його позову.
УМВС в Херсонській області у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність поданої скарги. Зокрема, відповідач зазначає про відсутність жодних обґрунтованих аргументів та обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про не вжиття заходів з боку УМВС в Херсонській області щодо дотримання трудових прав позивача, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги надуманими. На переконання відповідача відсутні підстави для задоволення заявленого позову. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до статті 124-130 КАС України.
Від ОСОБА_1 26.06.2026 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі на підставі наявних матеріалів справи.
Колегія суддів відповідно до приписів частини 4 статті 229 КАС України вирішила здійснити апеляційний розгляд справи у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ в підрозділах УМВС України в Херсонській області з 2006 року.
Також судом зі змісту постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 у справі №420/8491/25, яка набрала законної сили, встановлено, що:
«… Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 у справі №821/2082/17 частково задоволено апеляційну скаргу УМВС України в Херсонській області.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року - скасовано.
Прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до УМВС України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу №30 о/с від 28.08.2016, поновлення на роботі; стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Наказ від 28.08.2016 №30 о/с виданий УМВС України в Херсонській області в частині звільнення ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області.
Стягнуто з Управління МВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 по 22.03.2018 включно в сумі 10 026,03 грн., яке визначене з урахуванням сплати податків і зборів.
Окрім цього, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №540/379/19 частково задоволено позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області №3 о/с від 29.01.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області.
Стягнуто з УМВС в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2018 по 22.04.2019 включно в сумі 11 700,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі №540/379/19 апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області - задоволено частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року змінено, викладено четвертий абзац резолютивної частини в наступній редакції:
«Зобов`язати УМВС в Херсонській нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2019 по 22.04.2019 включно, виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів, з урахуванням раніш виплачених сум.»
В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року - залишено без змін…».
На виконання рішення суду у справі №540/379/19, Наказом від 13.05.2019 №6о/с ОСОБА_1 поновлений на роботі на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області (а.с.67).
Крім того, УМВС в Херсонській області 28.10.2021 виданий Наказ №8, яким затверджена ліквідаційна комісія УМВС України в Херсонській області, до складу якої включений старший оперуповноважений міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС ОСОБА_1 .
Відповідно до Наказу УМВС України в Херсонській області від 01.11.2021 №15 ОСОБА_1 наказано прибути 01.12.2021 до ліквідаційної комісії за адресою: м. Херсон, вул. Лютеранська, 4, каб. 223.
З метою виконання ОСОБА_1 вимог вищезазначених наказів 19.11.2021 за вих.№832/0425-2021 останньому направлений лист, який ним отриманий 22.11.2021, що підтверджується відомостями, розміщеними на сайті Укрпошти.
06.12.2021 членами ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області за №4061/2/2-2021 складений акт про доведення до відома ОСОБА_1 вимог наказів УМВС України в Херсонській області від 28.10.2021 №8 та від 01.11.2021 №15.
Станом на 13.12.2021 член ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії не прибув та обов`язки, покладені на нього не виконав, доказів перебування на лікарняному не надав.
13.12.2021 УМВС в Херсонській області виданий Наказ №18 «Про не виплату грошового забезпечення», в якому зазначено, що на виконання постанови суду, прийнятої у справі №540/379/19 УМВС України в Херсонській області 13.05.2019 виданий Наказ №6 о/с, яким ОСОБА_1 поновлений на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.
Окрім цього, колегією суддів встановлено, що Наказом УМВС в Херсонській області №2 о/с від 22.02.2022 майор міліції ОСОБА_1 старший оперуповноважений міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області звільнений зі служби згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), з 22.02.2022 у запас Збройних Сил (а.с.68).
Вважаючи протиправними дії щодо прийняття Наказу №18 «Про не виплату грошового забезпечення», та вважаючи що у нього виникло право на отримання середнього заробітку, а також інших виплат, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для задоволення вимог щодо визнання протиправними дії УМВС в Херсонській області стосовно прийняття Наказу №18 від 13.12.2021 «Про невиплату грошового забезпечення» та не здійснення з 01.12.2021 виплати грошового забезпечення позивачеві. Позовні вимоги в іншій частині заявленого позову, суд також визнав безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вважав, що такі вимоги є похідними від основної вимоги, в задоволенні якої суд відмовив.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 02.05.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі і вище – Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до статті 2 Закону №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Стаття 3 Закону №580-VIII визначає, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 1 статті 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 59 Закон №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частина 1 статті 60 Закону № 580-VIII встановлює, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частини 1 та 2 статті 94 Закону № 580-VIII передбачають, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11.11.2015 (далі – Постанова №988) передбачає, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
На виконання вимог статті 94 Закону № 580-VII та Постанови № 988 Міністерство внутрішніх справ України 06.04.2016 видало наказ № 260, яким затвердило Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі – Порядок №260).
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку № 260 цей Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, згідно наведених норм чинного законодавства щодо регулювання питання порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України поліцейським нараховується грошове забезпечення у порядку і розмірах, що передбачені наведеними нормами.
Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що на виконання рішення суду у справі №540/379/19 ОСОБА_1 . Наказом від 13.05.2019 №6о/с поновлений на роботі на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області.
УМВС в Херсонській області 28.10.2021 виданий Наказ №8, яким затверджена ліквідаційна комісія УМВС України в Херсонській області, до складу якої включений старший оперуповноважений міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС ОСОБА_1 .
Відповідно до Наказу УМВС в Херсонській області від 01.11.2021 №15 позивачу - ОСОБА_1 наказано прибути 01.12.2021 до ліквідаційної комісії за адресою: м. Херсон, вул. Лютеранська, 4, каб. 223.
З метою виконання ОСОБА_1 вимог вищезазначених наказів 19.11.2021 за вих.№832/0425-2021 останньому направлений лист, який ним отриманий 22.11.2021, що підтверджується відомостями, з сайту Укрпошти.
06.12.2021 членами ліквідаційної комісії УМВС в Херсонській області складений акт №4061/2/2-2021 про доведення до відома ОСОБА_1 вимог наказів УМВС України в Херсонській області від 28.10.2021 №8 та від 01.11.2021 №15.
Станом на 13.12.2021 член ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії не прибув та обов`язки, покладені на нього не виконав, доказів перебування на лікарняному не надав.
13.12.2021 УМВС в Херсонській області виданий Наказ №18 «Про не виплату грошового забезпечення», в якому зазначено, що на виконання постанови суду, прийнятої у справі №540/379/19 УМВС України в Херсонській області 13.05.2019 виданий Наказ №6 о/с, яким ОСОБА_1 поновлений на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.
Оцінюючи питання обґрунтованості доводів апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення заявленого позову та помилковість висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду з даним позовом, та формуючи зміст позовних вимог, ОСОБА_1 питання про скасування цього наказу не ставить.
При цьому, мотивуючи заявлені вимоги про протиправність дій щодо прийняття спірного наказу про невиплату грошового забезпечення, апелянт посилається на те, що відповідач не мав права приймати спірний наказ, оскільки він у цей час перебував на лікарняному.
При цьому, жодних доказів на підтвердження факту перебування на лікарняному, що є єдиною законною підставою для відсутності на робочому місці, скаржник не надає, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів погоджується із критичною оцінкою судом першої інстанції наданих на підтвердження захворювання довідки №117 та консультативного висновку лікаря кардіолога від 21.11.2021, з огляду на таке.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №328 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №328) листок непрацездатності - сформований (виданий) програмними засобами Реєстру на підставі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, і зареєстрований за єдиним реєстраційним номером листка непрацездатності у Реєстрі електронний документ, що є підставою для звільнення від роботи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) - електронний документ, що формується на підставі медичних записів в електронній системі охорони здоров`я та містить висновок лікаря за результатами медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності, що засвідчує тимчасову непрацездатність та є підставою для створення листка непрацездатності (підпункт 3 пункту 2 Порядку №328).
Таким чином, саме листок непрацездатності є належним доказом, який підтверджує перебування на лікарняному, та, відповідно, підтверджує поважність причин відсутності на роботі через хворобу.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність обґрунтованості заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про протиправність дій УМВС в Херсонській області про прийняття Наказу №18 від 13.12.2021 «Про невиплату грошового забезпечення» та не здійснення з 01.12.2021 виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з УМВС в Херсонській області на його користь грошового забезпечення, індексації та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати як похідних від вимоги про визнання протиправними дії УМВС в Херсонській області щодо видачі наказу №18 від 13.12.2021 «Про невиплату грошового забезпечення» та не здійснення виплати грошового забезпечення, в задоволенні якої відмовлено.
Стосовно посилання апелянта про помилковість висновків суду щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., колегія суддів зазначає таке. 
Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд з`ясовує, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Проте, матеріалами справи встановлено, що позивачем під час звернення до суду з даним позовом, не розкрито суті негативного впливу протиправних дій відповідача на його душевний та психічний стан.
Отже, оскільки останнім не надані докази, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, підстави для задоволення вимог в цій частині також відсутні.
Стосовно наведених в апеляційній скарзі доводів про допущення судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення ухвали суду про поновлення провадження у справі, зокрема, із посиланням на упередженість судді, а також на те, що сторони не були сповіщені про поновлення провадження, а рішення суду по суті спору прийняте у той самий день, колегія суддів зазначає таке. 
Перш за все, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів статей 236, 237 та 294 КАС України ухвала про поновлення провадження у справі не оскаржується, оскільки не перешкоджає провадженню у справі, однак в силу частини 3 статті 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Тож, оцінюючи обґрунтованість заперечень скаржника варто зазначити, що останній не зазначає, яким чином поновлення провадження порушує його права, до того ж апелянт не наводить жодних аргументів про те, які норми статей 236 та 237 КАС України, що визначають порядок зупинення та поновлення провадження у справі були порушені судом під час прийняття ухвали про поновлення провадження у справі.
Колегія суддів зазначає, що не зважаючи на введення в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, відповідно до положень Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», суди, так само як і інші органи державної влади продовжують виконувати свої функціональні обов`язки, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає порушень прав позивача та норм процесуального права щодо поновлення провадження з метою розгляду спору по суті.
Варто також зазначити, що під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції розгляд справи був призначений у відкритому судовому засіданні задля надання можливості сторонам висловити свою позицію та надати пояснення по суті спірних правовідносин, з метою повного та всебічного розгляду справи.
Водночас від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі на підставі наявних матеріалів справи, в якому він зазначив, що підтримує вимоги своєї скарги. Також у цьому клопотанні апелянт наводить аргументи стосовно протиправності наказу №18 від 13.12.2021, а також щодо визнання відповідачем спірного періоду, однак колегія суддів не може надавати оцінку таким аргументам, оскільки такі мотиві не були покладені в обґрунтування позовних вимог та не досліджувалися судом.
Відповідно до частини 2 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
В даному випадку, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору по суті, а тому констатує, що досліджені доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Резюмуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому підстави для скасування правильного по суті рішення відсутні. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для її задоволення.
Згідно з пунктом першим частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення та задоволення скарги відсутні.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення грошового забезпечення – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Повний текст судового рішення виготовлений 07.07.2026

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький