Справа № 711/4651/26
Номер провадження 1-кп/711/416/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025250310003743 від 11.11.2025, стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Босівка Лисянського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, у лікарів - нарколога, психіатра на обліку не перебуває, не є особою з інвалідністю, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, 

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_8 , будучи обізнаним про матеріальні статки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка довгий час працювала за кордоном, маючи потребу в грошових коштах, у зв`язку з фінансовими зобов`язаннями перед банківськими установами, 11.11.2025 близько 07 години 37 хвилин, більш точний час не встановлено, прийшов до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_2 з умислом на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння її грошима та іншими матеріальними цінностями з корисливих мотивів.
Перебуваючи у вищевказаній квартирі, реалізуючи свій зазадалегідь виниклий умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, запровадженого 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, який неодноразово продовжувався та триває донині, задля досягнення власної корисливої мети, яка полягала у заволодінні грошима та іншими матеріальними цінностями, вчинив напад на ОСОБА_9 , який виразився у застосуванні насильства, яке є небезпечним для її життя, а саме дістав зі свого пакета металеву палицю, яка була ним заздалегідь заготовлена та принесена з собою для нанесення тілесних ушкоджень, та зі значною силою наніс їй один удар в потиличну ділянку голови. 
Внаслідок вказаного удару потерпіла впала на підлогу, а ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, наніс їй ще два удари по голові, один з яких прийшовся в область скронево-тім`яної ділянки голови, а один в область лобно-тім`яної ділянки голови, чим заподіяв останній травму голови, яка представлена у вигляді ран на голові, синця на обличчі, переломів кісток склепіння черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою речовини головного мозку та відповідно до висновку експерта № 03-01/1720 від 12.11.2025 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. 
В подальшому, ОСОБА_8 , використовуючи свою перевагу над потерпілою та її стан після нанесення тілесних ушкоджень, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, обшукав приміщення вищевказаної квартири та заволодів належними потерпілій ОСОБА_9 грошовими коштами у розмірі 800 євро та мобільним телефоном марки «Samsung» синього кольору, вартість якого, на момент вчинення злочину, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-26/1053-ТВ від 02.02.2026 становить 733 гривні 33 копійки, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 , 11.11.2025 близько 07 години 37 хвилин, більш точний час не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , безпосередньо під час вчинення відносно потерпілої ОСОБА_9 розбійного нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошима та іншими матеріальними цінностями, прийняв рішення про вчинення умисного вбивства потерпілої з корисливих мотивів.
Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 з корисливих мотивів, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину вищевказану металеву палицю, діючи при цьому швидко та продумано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілої, зі значною силою наніс один удар указаним предметом в потиличну ділянку голови потерпілої. 
Внаслідок вказаного удару ОСОБА_9 впала на підлогу, а ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, наніс їй ще два удари по голові, один з яких прийшовся в область скронево-тім`яної ділянки голови, а один в область лобно-тім`яної ділянки голови, чим заподіяв останній травму голови, яка представлена у вигляді ран на голові, синця на обличчі, переломів кісток склепіння черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою речовини головного мозку та відповідно до висновку експерта № 03-01/1720 від 12.11.2025 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Впевнившись, що внаслідок своїх протиправних умисних злочинних дій ОСОБА_9 не подає ознак життя, ОСОБА_8 залишив останню лежати на підлозі у квартирі та не бажаючи бути викритим у вчиненні особливо тяжкого злочину, залишив місце його скоєння, забравши знаряддя злочину – металеву палицю, разом із собою.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці вчинення злочину. Причиною смерті останньої стала травма голови, яка в своєму перебігу призвела до розвитку набряку-набубнявіння головного мозку. 
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з корисливих мотивів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що потерпіла ОСОБА_9 – це його двоюрідна сестра, з якою у нього були нормальні стосунки. Будь-яких конфліктів між ними не виникало. Спілкувалися вони не досить часто, іноді 1-2 разів на місяць. Сестра їздила за кордон, а коли приїжджала в Україну, то вони не завжди спілкувалися. Про наявність грошових заощаджень у ОСОБА_9 , він здогадувався, оскільки вона працювала за кордоном, саме тому думав, що у неї були гроші, проте у неї він ніколи раніше не позичав гроші, хоча на день події він мав значні кредитні зобов`язання перед трьома банками, загальна сума яких складає 300 000 грн. На передодні події, ввечері, йому зателефонувала ОСОБА_9 і вони домовилися про зустріч наступного дня. Метою їх зустрічі було просто поговорити. Коли він збирався, їхав до ОСОБА_9 , у нього не було будь-якого наміру завдавати їй шкоди. До сестри поїхав перед роботою вранці. При цьому він взяв з собою металеву трубу, розміром близько 40 см, яку мав намір відвезти на роботу. На той час він працював на Ньютоні. Коли він приїхав до ОСОБА_9 , то при зустрічі вони пили чай, говорили, спілкувалися на побутові теми. Він взяв металеву трубу, яка була в пакеті, в коридорі і в той час, як ОСОБА_9 була повернута спиною до нього, застилаючи диван, він наніс їй удар металевою трубою по голові ззаду. Від цього удару вона впала, після чого він наніс ще два удари по голові ззаду. Всього було два-три удари по голові. В інші частині тіла він не наносив будь-яких ударів. ВВадає, що удари були не сильні. Під час нанесення ударів вона опір не чинила. Після здійсненого він не намагався надати ОСОБА_9 допомогу і про подію нікому не казав. Коли він уходив з квартири, то ОСОБА_9 мабуть була живою. Виходячи з квартири, він з сумки яка стояла на комоді в коридорі, взяв гаманець потерпілої та її мобільний телефон. В гаманці були гроші, а саме 300 грн. і 8000 євро. Також він взяв ключі від квартири, якими при виході зачинив двері. При цьому ОСОБА_9 залишилася в квартирі, а він пішов на роботу. Він нікому не розповідав про те, що відбулося. Металеву палицю, якою бив ОСОБА_9 , він викинув на роботі, гривні витратив, поклав на картку, а євро в подальшому обміняв в обміннику і також поклав на картку. Не розуміє, як так сталося. Умисел на заподіяння шкоди ОСОБА_9 у нього виник вже коли він перебував квартирі. Метою нанесення тілесних ушкоджень було заволодіння грошовими коштами, проте після скоєного в квартирі нічого не шукав, просто взяв телефон і гаманець в коридорі. Вважає, що до вчинення такого злочину його спонукали великі борги, які були тривалий час. 
Просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. У скоєному щиро розкаявся, просить вибачення, та просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення, призначивши мінімальне покарання. Також він добровільно відшкодував завданні потерпілій збитки. Цивільний позов визнає частково.
Від потерпілої ОСОБА_10 , до суду надійшла заява про проведення судових засідань без її участі. Обвинувачений не відшкодував заподіяні збитки. Просить призначити суворе покарання з конфіскацією майна обвинуваченого.
Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленої потерпілої.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства злочинів при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, у суду не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дослідивши цивільний позов, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ознаками злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство з корисливих мотивів.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого. 
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, пенсіонер, на утриманні малолітніх, неповнолітню дітей не має, не є особою з інвалідністю, характеризується за місцем роботи , виключно позитивно, вину визнав, щиро розкаявся та осудив свою поведінку, не перебуває на обліку у лікарів – нарколога та психіатра, згідно висновку амбулаторної первинної комісійної судово - психіатричної експертизи №9 від 07.01.2026 під час вчинення інкримінованого йому правопорушення за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час не встановлені психічні розлади, які могли б позбавити його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру на теперішній час не потребує. 
В якості обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно п.1 ч.1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття. Про ці обставини, на думку суду, свідчать показання обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчинених злочинах.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинених кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, частково відшкодував заподіяні збитки, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, згідно якої - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає перерахування на рахунок Збройних Сил України грошових коштів в сумі 5 000 грн. 
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно п.6 ч.1 ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також суспільну небезпеку злочинних діянь, яка визначається тим, що при їх учиненні відбувається свідоме посягання на життя іншої людини, яке, відповідно до статті 3 Конституції України, визнається найвищою соціальною цінністю, та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі. 
Разом з тим, суд також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, в судовому засіданні вибачався за вчинене, що свідчить про його щире каяття, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, частково відшкодував заподіяну шкоду, та перерахував на рахунок ЗСУ грошові кошти.
Призначаючи покарання обвинуваченому, та встановлюючи ступінь його вини у вказаних злочинах, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.
Покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в суворості призначеного покарання. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на свідомість людей.
Суворе покарання, яке не враховує особистість обвинуваченого, робить покарання абсолютно безрезультатним, бо вона знищує покарання як результат права. Аспекти покарання, його різні сторони повинні враховувати інтереси потерпілих так і обвинуваченого. 
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, думку потерпілої, яка просила призначити сурове покарання, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімальної межі, передбачених санкцією ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Призначення ОСОБА_8 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. 
До обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 листопада 2025 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - суд не вбачає, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 12 листопада 2025 року по день набрання вироком законної сили. 

В ході судового розгляду представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 2 500 000,00 грн. (два мільйони п`ятсот тисяч грн. 00 коп.), матеріальну шкоду в сумі 39 853, 33 грн (тридцять девять тисяч 853 грн 33 коп) та 40 000,00 грн. (сорок тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 цивільний позов визнав частково, зазначивши, що моральну шкоду та витрати на правову допомогу визнає частково. В задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди – просив відмовити.
При вирішенні цивільного позову, суд приходить до наступних висновків.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 62 КПК України визначено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична чи юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) обвинуваченого, однак згідно частини другої цієї статті, права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до суду.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 03.12.2014, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Частиною першою статті 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Так, у даному кримінальному провадженні доведено вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, які виразилися в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисному вбивстві з корисливих мотивів.
Отже діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 завдано моральну шкоду. 
З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілій шкодою та протиправними діями обвинуваченого. 
З викладеного слідує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпіла зазнала душевних страждань, глибина яких посилюється тим, що відповідач не вибачився перед нею за свої протиправні дії та навіть частково не відшкодував заподіяну шкоду. 
З викладеного слідує, що наслідком дій обвинуваченого, а саме умисне вбивство з корисливих мотивів, потерпілій спричинено моральну шкоду, яка проявилася в душевних стражданнях та переживаннях, негативних емоціях. Вбивство мами, спричинило потерпілій психоемоційний стрес, що змінило звичний уклад життя потерпілої, позбавивши її стабільності та відчуття захищеності. 
Вирішуючи доведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої в розмірі 1 500 000 грн. суд приймає до уваги доводи зазначені в позовній заяві та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності, виходить з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. 
З урахуванням викладеного, враховуючи глибину душевних страждань позивача ОСОБА_10 , характер, тяжкість та наслідки завданої шкоди, майновий стан обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає, що цивільний позов заявлений представником потерпілої ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, а саме: стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 000 гривень.

Розглядаючи позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 39 853, 33 грн., суд приходить до наступних висновків.
Вирішуючи позов в цій частині, сторона захисту зазначила, що під час досудового розслідування обвинувачений добровільно сплатив на користь потерпілої грошові кошти, які здійснені двома платежами, а саме: перший на суму 29000 грн. та другий в розмірі 14500 грн., тобто на загальну суму 43 500 грн., що підтверджується квитанціями. 
Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 , зазначила, що під час досудового розслідування від обвинуваченого на користь потерпілої дійсно надійшли два грошових перекази на вказану суму, які вона отримала. Вважає, що сплачені обвинуваченим грошові кошти це є відшкодування витрат, понесених на поховання ОСОБА_9 , а в цивільному позові потерпіла вказує матеріальну шкоду, яка нею понесена, за викрадені обвинуваченим речі і грошові кошти, а саме мобільний телефон та гроші в сумі 800 Є.
На стадії досудового слідства речовими доказами визнані мобільний телефон «Samsung» в чохлі чорного кольору, мобільний телефон «Samsung» в чохлі синього кольору, мобільний телефон марки «Samsung» синього кольору, грошові кошти на загальну суму 38 900, 00 грн, грошові кошти на загальну суму 2 520, 00 грн., які належали ОСОБА_9 . 
Згідно з вимогами ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
Оскільки грошові кошти повернуті під час ухвалення судового рішення про долю речових доказів (ст. 100 КПК України), то підстави для їх повторного стягнення відсутні, так як відшкодування майнової шкоди має на меті відновити стан, який існував до порушення.
З урахуванням викладеного, застосувавши принцип недопустимості подвійної компенсації, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням до обвинуваченого в частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягають.

Розглядаючи позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн., суд приходить до наступних висновків.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Так, згідно ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. До вказаних витрат, згідно ч.2 ст.120 КПК України, належать витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором та їх несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Судом встановлено, що відповідно до договору, ОСОБА_10 уклала договір з адвокатом ОСОБА_6 про надання правничої допомоги.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).
Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
На підтвердження понесення вказаних витрат на правничу допомогу, суду надано квитанцію № б/н від 18.11.2025 про сплату ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 40 000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.
При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідною правовою позицією, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розгляду в суді.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Сторона захисту клопотала про зменшення розміру належних до оплати витрат на правову допомогу на підставі ч.1 ст.119 КПК України, оскільки обвинувачений на теперішній час не працює, є пенсіонером, вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання послуг і обсягом наданих адвокатом послуг, а тому сторона захисту такі витрати не визнає.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
З огляду на викладене, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, значення спору для сторони, витрачений адвокатом час та матеріальний стан обвинуваченого.
Враховуючи, що справа складається з одного тому, то на думку суду, ознайомлення з вказаними документами жодної складності не представляє, також на думку суду немає складності для складання заяви про відшкодування моральної, матеріальної шкоди та витрат на правничу допомогу, при цьому суд звертає увагу, що у даній справі відбулось три судових засідання, а саме: було проведено підготовче засідання, тривалість якого складає 45 хвилин, справу призначено до розгляду в судовому засіданні; 11.06.2026 проведено судовий розгляд даної справи в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, проведені судові дебати та 12.06.2026 ухвалений вирок, то оцінюючи обґрунтованість вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з обвинуваченого, заперечення та клопотання сторони захисту в контексті положення ч. 1 ст. 119 КПК України, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд вважає, що заявлений розмір належних до оплати процесуальних витрат підлягає зменшенню. 
Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, враховуючи обставини кримінальної справи, матеріальний стан обвинуваченого, який є інвалідом війни та не працює, суд вважає, що розумний та справедливий розмір витрат на правову допомогу понесених потерпілою ОСОБА_10 , які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 , становить 20000 (двадцять тисяч) гривень

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Ухвалами слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2025, в яку ухвалою від 11.05.2026 внесено описку, від 21.11.2025 та від 20.11.2025 накладений арешт. 
Із змісту ухвал встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арештів на майно.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Питання процесуальних витрат за проведення експертиз в розмірі 95 019 гривень 07 копійок підлягає вирішенню в порядку ст.ст.118-124 КПК України, а саме вони підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки витрачені на доведення його винуватості. 
Керуючись ст.ст.7, 100, 118-124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних равопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю, крім житла, на користь держави;
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю, крім житла, на користь держави.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю, крім житла, на користь держави.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили. 
Зарахувати у строк відбутого ОСОБА_8 покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 12 листопада 2025 року до дня набрання вироком законної сили, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 до ОСОБА_8 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20000 (двадцять тисяч) гривень в рахунок витрат понесених на правничу допомогу.
У задоволенні цивільного позову представника цивільного позивача ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2025, в яку ухвалою від 11.05.2026 внесено описку, а саме на: 2 змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок дверей тамбура, які поміщено до 2 паперових конвертів; циліндричний механізм з дверей тамбура, 2 змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок зовнішніх вхідних дверей, циліндричний механізм з зовнішніх вхідних дверей, змив з внутрішньої ручки циліндрового механізму зовнішніх вхідних дверей, 2 змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок внутрішніх вхідних дверей, частина крана змішувача, мобільний телефон «Samsung» в чохлі чорного кольору, слід низу взуття з приміщення 1, сокира, з приміщення туалету, слід низу взуття з приміщення кухні, мобільний телефон «Samsung» в чохлі синього кольору, змиви з рук трупа, зрізи нігтьових пластин з рук трупа, дактилокарта трупа, зразки волосся з 5 ділянок голови трупа, слід низу взуття з приміщення №2, змив речовини бурого кольору з підлоги біля голови трупа, змив речовини бурого кольору з волоссям з холодильника, 7 відрізків дактилоплівки з слідами папілярних візерунків, які вилучені в квартирі АДРЕСА_3 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2025, а саме на: мобільний телефон марки «Samsung» синього кольору в розбитому стані з сім-картою Київстар; прозорий гумовий чохол від телефону; зв`язка ключів; гаманець чорного кольору, схожий на шкіряний; гаманець чорного кольору з металевою застібкою, схожий на шкіряний; гаманець коричневого кольору, схожий на шкіряний, всередині якого наявні банківські картки «ПриватБанк» та «А-Банк»; гаманець зеленого кольору, схожий на шкіряний, які разом з поліетиленовим пакетом жовтого кольору з написом «Делікат» (в якому вони перебували), які вилучені 12.11.2025 в ході огляду поблизу житлового будинку №14 по вулиці Сумгаїтська в місті Черкаси.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2025, а саме на: кофту темних відтінків; штани (брюки) чорного кольору з нашаруванням плям речовини бурого кольору, на шкіряному паску чорного кольору з металевою пряжкою; куртку зимову синього кольору "Columbia" з нашаруваннями плям речовини бурого кольору; кросівки чорного кольору "Bayota sport" з нашаруваннями плям речовини бурого кольору; квитанцію від 11.11.2025; грошові кошти на загальну суму 38900 грн; мобільний телефон марки "Tecno" синього кольору в пластмасовому корпусі; грошові кошти на загальну суму 2520 грн, які вилучені в квартирі АДРЕСА_4 , в якій проживав ОСОБА_8 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2025, а саме на: сумку бежевого кольору із вмістом; металевий предмет, які вилучені на території дільниці рихтування ТОВ «Ньютон АВТОміСТО», що за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 131.

Речові докази по кримінальному провадженню: 
- 2 змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок дверей тамбура, які поміщено до 2 паперових конвертів; циліндричний механізм з дверей тамбура, який поміщено до сейф-пакета №NPU 5064825; 2 змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок зовнішніх вхідних дверей, які поміщено до 2 паперових конвертів; циліндричний механізм з зовнішніх вхідних дверей, який поміщено до сейф-пакета № NPU 5064824; змив з внутрішньої ручки циліндрового механізму зовнішніх вхідних дверей, який поміщено до паперового конверту; 2 змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок внутрішніх вхідних дверей, які поміщено до 2 паперових конвертів; частина крана змішувача, який поміщено до паперового конверту; слід низу взуття з приміщення 1, який поміщено до сейф-пакета № WAR1986358; сокира, з приміщення туалету (гемофан показав біологічні сліди на металевій частині), яку поміщено до картонної коробки; слід низу взуття з приміщення кухні, який поміщено до сейф-пакету №HYQ0024321; змиви з рук трупа, зрізи нігтьових пластин з рук трупа, дактилокарта трупа, яка поміщена до паперового конверту; зразки волосся з 5 ділянок голови трупа, які поміщено до паперового конверту; слід низу взуття з приміщення №2, який поміщено до сейф-пакета №HYQ 0024520; змив речовини бурого кольору з підлоги біля голови трупа, який поміщено до паперового конверту; змив речовини бурого кольору з волоссям з холодильника, який поміщено до паперового конверту; 7 відрізків дактилоплівки з слідами папілярних візерунків, змиви з рук трупа, які поміщено до двох паперових конвертів; зрізи нігтьових пластин з рук трупа, які поміщено до паперового конверту, які поміщено до паперового конверту, які вилучені в квартирі АДРЕСА_3 ; 
- поліетиленовим пакетом жовтого кольору з написом «Делікат» було поміщено та упаковано до сейф-пакету № RAW 0143454; металевий предмет, який поміщено до паперового конверту, які вилучені на території дільниці рихтування ТОВ «Ньютон АВТОміСТО», що за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 131., що передано до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, знищити;
- кофту темних відтінків, яку було поміщено та упаковано до картонної коробки, на яку наклеєно паперову бирку з відповідними написами; штани (брюки) чорного кольору з нашаруванням плям речовини бурого кольору, на шкіряному паску чорного кольору з металевою пряжкою, які поміщено та упаковано до картонної коробки, на яку наклеєно паперову бирку з відповідними написами; куртку зимову синього кольору "Columbia" з нашаруваннями плям речовини бурого кольору, яку було поміщено та упаковано до картонної коробки, на яку наклеєно паперову бирку з відповідними написами; кросівки чорного кольору "Bayota sport" з нашаруваннями плям речовини бурого кольору, які було поміщено та упаковано до картонної коробки, на яку наклеєно паперову бирку з відповідними написами; мобільний телефон марки "Tecno" синього кольору в пластмасовому корпусі, який було поміщено та упаковано до сейф-пакету № CRI 1184149, що належить ОСОБА_8 та передано до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути власнику ОСОБА_8 ;
- відеозаписи із камер відеоспостереження з ломбарду «Сейф», що за аресою: м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 24, які перебувають на оптичному носії інформації (дискові); відеозаписи із камер відеоспостереження з території ТОВ «Ньютон АВТОміСТО» аресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, які перебувають на флеш-носії інформації; аудіозапис повідомлення на лінію «102» з найменуваннями: «Audio», що перебуває на оптичному носії інформації (дискові); документи з АТ «Ідея Банк», отримані в ході тимчасового доступу до речей і документів; квитанцію від 11.11.2025, яку було поміщено та упаковано до сейф-пакету № CRI 1184151, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання;
- мобільний телефон «Samsung» в чохлі чорного кольору, який поміщено до сейф-пакета № PSP1251798; - мобільний телефон «Samsung» в чохлі синього кольору, який поміщено до сейф-пакета № NPU5244294, які поміщено до паперового конверту; - мобільний телефон марки «Samsung» синього кольору в розбитому стані з сім-картою Київстар; прозорий гумовий чохол від телефону; зв`язка ключів; гаманець чорного кольору, схожий на шкіряний; гаманець чорного кольору з металевою застібкою, схожий на шкіряний; гаманець коричневого кольору, схожий на шкіряний, всередині якого наявні банківські картки «ПриватБанк» та «А-Банк»; гаманець зеленого кольору, схожий на шкіряний, які поміщено та упаковано до сейф-пакету № RAW 0143454, - сумку бежевого кольору із вмістом, яку поміщено до сейф-пакету № QHY 0120614, що передано до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути потерпілій ОСОБА_10 ;
- грошові кошти на загальну суму 38 900, 00 грн, які поміщено до спеціального пакету WAR1076828 - у відповідності до вимог п. 21 постанови КМУ № 1104 від 19.11.2012 передано на тимчасове зберігання до уповноваженого банку (квитанція до прибуткового касового ордеру №20 від 22.05.2026 р., прийнято від ОСОБА_11 , Підстава: Депозитні кошти К/П № 12025250310003743 вилучені 11.11.2025 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_8 сума: Дві тисячі п`ятсот двадцять гривень 00 копійок), повернути потерпілій ОСОБА_10 ;
- грошові кошти на загальну суму 2 520, 00 грн, які поміщено до спеціального пакету WAR1076828 - у відповідності до вимог п. 21 постанови КМУ № 1104 від 19.11.2012 передано на тимчасове зберігання до уповноваженого банку (квитанція до прибуткового касового ордеру №19 від 22.05.2026 р., прийнято від ОСОБА_11 , Підстава: Депозитні кошти К/П № 12025250310003743 вилучені 11.11.2025 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_8 сума: Тридцять вісім тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок), повернути потерпілій ОСОБА_10 .

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави у загальному розмірі 95 019 гривень 07 копійок процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз: 
№ СЕ-19-25/66154-БД від 23.01.2026 «судова молекулярно-генетична експертиза», яка згідно довідки складає 26 675 гривень 62 копійки; 
№ СЕ-19-25/66135-БД від 27.03.2026 «судова молекулярно-генетична експертиза», яка згідно довідки складає 25 036 гривень 33 копійки;
№ СЕ-19-26/4356-БД від 27.04.2026 «судова молекулярно-генетична експертиза», яка згідно довідки складає 22 822 гривень 70 копійок;
№ СЕ-19/124-26/1261-Д від 05.02.2026 «судова дактилоскопічна експертиза», яка згідно довідки складає 1 782 гривні 80 копійок;
№ СЕ-19/124-26/1053-ТВ від 02.02.2026 «судова товарознавча експертиза», яка згідно довідки складає -3 565 гривень 60 копійок;
№ СЕ-19/124-26/4281-ТР від 17.04.2026 «судова трасологічна експертиза», яка згідно довідки складає 5 776 гривень 32 копійки;
№ СЕ-19/124-26/1651-ТР від 26.02.2026 «судово-трасологічна експертиза», яка згідно довідки складає 5 348 гривень 40 копійок;
№ СЕ-19/124-26/1648-Д від 16.03.2026 «судова дактилоскопічна експертиза», яка згідно довідки складає 4 011 гривень 30 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: 	ОСОБА_1 	

Судді:         ОСОБА_2 

ОСОБА_3