Справа № 464/2269/26 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 33/811/1494/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника – адвоката Трофимової Г.М. ( у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 гривень судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 27 березня 2026 року о 23:55 год, м. Львів, вул. Стрийська, 45а, керував автомобілем марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу Alcotest Drager 6820 ARHK -0051, результат 0,89 проміле.
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки не забезпечив повноцінного доступу до доказів, неправильно застосував ст. ст. 266 та 266-1 КУпАП щодо військовослужбовця.
Звертає увагу на те, що суд безпідставно відмовив у відкладенні справи та формально оцінив активні дії захисту.
Вказує, що суд визнав результат 0,89 проміле належним доказом, але не навів реквізитів свідоцтва про повірку, дати калібрування, строку придатності, метрологічної атестації та документів, які підтверджують допуск конкретного приладу ARHK-0051 до використання 27.06.2026 року.
Зазначає, що у мотивувальній частині постанови суд посилається на протокол серії ЕПР1 № 625964 від 28 березня 2026 року, водночас у резолютивній частині при зазначені реквізитів для виконання постанови міститься посилання на протокол серії ЕПР1 № 377263.
Крім того зазначає, що у постанови результат тесту зазначено як 0,89 % хоча фабула і загальноприйняте позначення вказують на проміле. Неправильне позначення одиниці вимірювання потребує перевірки оригіналу роздруківки тесту №2247 і точності перенесення даних.
Заслухавши виступ захисника – адвоката Трофимової Г.М., яка не заперечила щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та підтримала подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Висновок судді про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 625964 від 28 березня 2026 року, що відповідає вимогам ст.256 КУпАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення; результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу алкотестера «Драгер» (тест № 2247), яким встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 – 0,89 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яким ОСОБА_1 погодився; дослідженим під час розгляду справи відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, де зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем та процедуру проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому Законом порядку. Також на вказаному відео записано як ОСОБА_1 неодноразово зазначав працівникам поліції, що у цей день вживав пиво (файл clip-0); даними рапорта поліцейського від 28 березня 2026 року;
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог 2.9 «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Дії працівників поліції, відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 всі його процесуальні права.
Наведені докази, в тому числі і відеозапис, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 .
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги, що працівниками поліції було порушено процедуру, яка передбачена ст.266-1 КУпАП, то такі були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.
Так, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
За змістом статті 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Керування військовослужбовцем транспортним засобом на дорогах загального користування з ознаками сп`яніння до таких підстав не належить.
При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція.
Диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП охоплює випадки виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби у стані сп`яніння або появи у стані сп`яніння на території військової частини чи військового об`єкта. Натомість об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння на дорогах загального користування. Саме тому наявність у особи статусу військовослужбовця сама по собі не виключає застосування до неї положень ст. 130 КУпАП та процедури огляду, визначеної ст. 266 КУпАП.
Отже, оскільки ОСОБА_1 був зупинений як водій транспортного засобу, який керував ним на дорозі загального користування, огляд на стан алкогольного сп`яніння правомірно проведено уповноваженим працівником поліції відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, тобто на загальних підставах.
Доводи апеляційної скарги в частині зазначення у мотивувальній частині постанови протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 625964 від 28 березня 2026 року, тоді як у резолютивній частині постанови при зазначенні реквізитів для її виконання міститься посилання на протокол серії ЕПР1 № 377263, апеляційний суд вважає обґрунтованими в частині наявності такої розбіжності. Водночас зазначена обставина не впливає на правильність висновків суду першої інстанції по суті справи та не є підставою для скасування постанови.
Апеляційний суд враховує, що наведена розбіжність у реквізитах протоколу має характер очевидної технічної помилки (описки), яка може бути усунута судом першої інстанції шляхом постановлення відповідної постанови про виправлення описки. При цьому така помилка не змінює змісту прийнятого судом рішення, не впливає на встановлені судом обставини та правову кваліфікацію дій особи, а тому сама по собі не може бути підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у постанові результат тестування зазначено як «0,89 %», апеляційний суд також не вбачає у цьому обставин, які могли б вплинути на правильність вирішення справи. Як убачається зі змісту постанови, у мотивувальній її частині суд першої інстанції зазначив результат огляду як «0,89 проміле», а в іншій частині постанови цей же результат зазначено із використанням символу «%». Отже, зі змісту постанови однозначно вбачається, що суд мав на увазі саме результат огляду у розмірі 0,89 проміле, а зазначення символу «%» замість загальноприйнятого графічного позначення проміле «‰» є помилковим зазначенням графічного позначення одиниці вимірювання.
При цьому з роздруківки результату тестування, здійсненого за допомогою спеціального технічного засобу «Drager», вбачається результат 0,89 із відповідним графічним позначенням одиниці вимірювання проміле «‰». Таким чином, первинний документ, що відображає результат проведеного тестування, містить належне позначення одиниці вимірювання, а наведення у тексті постанови символу «%» не призвело до зміни фактичного результату огляду чи виникнення невизначеності щодо його значення. За таких обставин доводи апелянта щодо неправильного позначення одиниці вимірювання не спростовують встановленого судом результату огляду та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту. 
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.
Тому підстав для скасування постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк