Справа № 345/607/26 
Провадження № 22-ц/4808/1443/26 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є., 
за участю секретаря - КузівА.В. 
учасники справи
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційне підприємство «Стандарт -ІФ»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 ,
на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2026 року, постановлену судом у складі судді Кардаш О.І., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційне підприємство «Стандарт -ІФ» про зміну формулювання причини та дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт -ІФ» з вищезазначеним позовними вимогами, в обґрунтування яких вказала,що з 17 травня 2017 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт-ІФ», працюючи на посаді бухгалтера.
18 грудня 2025 року позивачка подала заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України та просила виплатити компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки. У період з 19 грудня 2025 року по 02 січня 2026 року перебувала на лікарняному, а 15 січня 2026 року отримала поштовим відправленням копію наказу від 18 грудня 2025 року № 11, відповідно до якого її було звільнено з посади бухгалтера 17 грудня 2025 року, у зв`язку із вчиненням винних дій, які дають підстави для втрати довір`я з боку роботодавця.
Позивачка зазначає, що роботодавець проігнорував її заяву про звільнення за власним бажанням, не надав пояснень щодо підстав звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, не ознайомив її з актом перевірки, не пропонував надати письмові пояснення та не видав трудову книжку.
Вважає звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. За весь період роботи між сторонами не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, не видавався наказ про передачу їй матеріальних цінностей та не покладалися обов`язки матеріально відповідальної особи. 
Всупереч вимогам законодавства відповідач у день звільнення - 17 грудня 2025 року - не повідомив її письмово про нараховані суми, не здійснив остаточного розрахунку та не виплатив належні кошти, чим порушив вимоги статей 47, 116 КЗпП України.
Крім того, зазначає, що наказом в.о. директора ТОВ «КП «Стандарт-ІФ» від 29 серпня 2025 року № 18 її посадовий оклад з 01 вересня 2025 року було встановлено у розмірі 50 000 грн. На підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, позивач вказує, що середня заробітна плата має визначатися виходячи із заробітку за жовтень та листопад 2025 року, протягом яких їй було нараховано по 50 000 грн.
Просила суд визнати формулювання причини її звільнення по пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України за винні дії, які дають підстави для втрати довіри з боку роботодавця незаконними.
Змінити формулювання причин звільнення, з пункту 2 частини 1 статті 41 К3п України (винних дій, які дають підстави для втрати довіри з боку роботодавця) на статтю 38 К3пП України (за власним бажанням).
Змінити дату звільнення, ОСОБА_1 , із 17.12.2025 року на 05.01.2026 року і внести зміни у трудову книжку та електронну трудову книжку, що зберігається у Реєстрі застрахованих осіб Пенсійного фонду України. 
Стягнути з ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт-ІФ», на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 32558,12 грн; середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, що складає 72092,98 грн; компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 78268,75 грн; моральну шкоду у розмірі 50000 грн; понесені судові витрати посплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Відповідачем було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2026 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання:
- Чи виконані підписи у графі «Директор (підпис) ОСОБА_3 » на: 
1) Наказі «Про підвищення посадового окладу» №16 від 28 червня 2024 року (оригінал знаходиться у Відповідача);
2) Наказі «Про підвищення посадового окладу» №27 від 31 липня 2024 року (оригінал знаходиться у Відповідача);
3) Наказі «Про підвищення посадового окладу» №31 від 30 серпня 2024 року (оригінал знаходиться у Відповідача);
4) Наказі «Про підвищення посадового окладу» №32 від 30 вересня 2024 року (оригінал знаходиться у Відповідача);
5) Наказі «Про підвищення посадового окладу» №2-К від 02 січня 2025 року (оригінал знаходиться у Відповідача);
6). Наказі «Про підвищення посадового окладу» №6 від 30 квітня 2025 року (оригінал знаходиться у Відповідача);
7) Наказі «Про підвищення посадового окладу» №7 від 30 травня 2025 року (оригінал знаходиться у Відповідача);
безпосередньо ОСОБА_3 ?
Проведення експертного дослідження доручено Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Сахарова Академіка, 23А.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушеннясудом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2026 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт-ІФ» про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обґрунтовуючи клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, відповідач посилається на те, що під час проведення внутрішнього позапланового аудиту встановлено, що підставою для нарахування позивачці заробітної плати у підвищених розмірах слугували накази про підвищення посадового окладу, які, на переконання відповідача, не підписувалися вже покійним директором ТОВ «Стандарт-ІФ». Водночас жодного належного доказу проведення такого аудиту чи завершення проведеного позапланового внутрішнього аудиту до матеріалів справи не подано. Так само відсутні докази проведення службової перевірки та оформлення її результатів. 
Призначення почеркознавчої експертизи є безпідставним, оскільки накази про підвищення посадового окладу за липень 2024 року - травень 2025 року не є підставою заявлених позовних вимог і не входять до предмета доказування у цій справі.
Позовні вимоги позивачки ґрунтуються на наказі від 29.08.2025 року № 18 «Про підвищення посадового окладу», який був виданий та підписаний директором ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт-ІФ», справжність якого представником відповідача не оспорюється. Відтак встановлення належності підписів на інших наказах не має значення для вирішення спору, а призначення експертизи суперечить вимогам статті 103 ЦПК України та призводить лише до безпідставного затягування розгляду справи.
Суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки відсутності копії журналу реєстрації наказів або витягу з такого журналу ТОВ «КП «Стандарт-ІФ», що свідчило б про факт створення, обліку та контролю наказів, які є предметом дослідження заявленої почеркознавчої експертизи.
Посилається на те, що у листі Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.02.2026 № ПЗ/3/59-ЗВ-26 «Про розгляд звернення» зазначено, що відповідно до пояснень в.о. директора ТОВ «КП «Стандарт-ІФ» Волковецького Р.С. від 12.02.2026 року частина документів відсутня на підприємстві. Тому сумніви позивачки щодо наказів, які є предметом почеркознавчої експертизи, через відсутність їх реєстрації та пояснення в.о. директора про відсутність частини документів є обґрунтованими.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт-ІФ» зазначає, що предметом позову є стягнення належних при звільненні виплат, тому для правильного вирішення спору суд повинен встановити законний розмір заробітної плати, правомірність формування системи оплати праці та достовірність кадрових документів. 
Скаржниця стверджує, що спірні накази №16 від 28.06.2024 року, №27 від 31.07.2024 року, №31 від 30.08.2024 року, №32 від 30.09.2024 року, №2-К від 02.01.2025 року, №6 від 30.04.2025 року та №7 від 30.05.2025 року не стосуються предмета спору, оскільки розрахунок за останні місяці здійснювався на підставі наказу №18 від 29.08.2025 року, проте таке твердження є помилковим. Усі заявлені виплати безпосередньо залежать від легітимності базового посадового окладу. Якщо протягом 2024-2025 років оклад позивачки штучно й протиправно збільшувався шляхом підроблення підписів тодішнього директора ОСОБА_3 , то будь-яке подальше нарахування є незаконним і базується на первинно сфальсифікованих кадрових документах.
Звертає увагу суду, що відповідачем повністю сплачено вартість проведення експертного дослідження, що підтверджується платіжною інструкцією № 8474 від 03 липня 2026 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2. підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судове засідання представник ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт -ІФ» не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи клопотання відповідача та призначаючи по справі судову експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що призначення судової почеркознавчої експертизи необхідне для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. До основних засад (принципів) цивільного судочинства відносяться, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.
Відповідно частин 1, 2, 4, 5 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Згідно з статтею 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.
При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька.
Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною 2 статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивачки про визнання незаконним формулювання причини звільнення, зміну підстави та дати звільнення, внесення відповідних змін до трудової книжки, а також стягнення належних при звільненні виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки та моральної шкоди.
Обчислення належних при звільненні виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки позивачка просить здійснювати, виходячи з посадового окладу, встановленого наказом в.о. директора ТОВ «Комерційне підприємство «Стандарт-ІФ» Волковецького Р.С. від 29.08.2025 року № 18 «Про підвищення посадового окладу», яким її посадовий оклад визначено у розмірі 50 000 грн.
Разом із тим, із долученого до позовної заяви витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) вбачається, що в останні місяці 2025 року, які передували звільненню позивачки, їй нараховувалася заробітна плата у розмірі, що суттєво перевищував посадовий оклад 50 000 грн, встановлений зазначеним наказом.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що накази, на підставі яких позивачці перед звільненням нараховувалась і виплачувалась заробітна плата, є підробленими, оскільки колишній директор ОСОБА_3 їх особисто не підписував, а підписи від його імені виконані іншою особою.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника з роботи (абз. 3 п. 2 Порядку).
Отже, для перевірки заперечень сторони відповідача щодо правомірності наказів, на підставі яких позивачці було нараховано заробітну плату в останні два місяці роботи, мають значення для справи, а саме для визначення розміру середньої заробітної плати позивачки, від якої залежить обчислення належних при звільненні виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки та інших заявлених до стягнення сум.
Як вбачається з наказу №11 від 18 грудня 2025 року про звільнення позивачки за п.2 ч.1 ст.41КзпП України підставою для звільнення позивачки стало нарахування та виплата заробітної плати згідно наказів №16 від 28 червня 2024 року; №27 від 31 липня 2024 року; №31 від 30 серпня 2024 року; №32 від 30 вересня 2024 року; №2-К від 02 січня 2025 року; №6 від 30 квітня 2025 року ;№7 від 30 травня 2025 року.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначаючи судову почеркознавчу експертизу суд першої інстанції врахував зміст заявлених позовних вимог, предмет та підстави спору, обставин, які входять до предмета доказування, для з`ясування обставин, які мають значення для справи та потребують спеціальних знань.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2026 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Повний текст постанови складено 24 липня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева