21.08.2026       
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 642/6213/23
Провадження №1-кп/642/78/26
21 серпня 2026 року
м. Харків
Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_12 
обвинуваченого – ОСОБА_13 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023221220000899 від 02.06.2023 за обвинуваченням:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодружений, має на утриманні матір похилого віку – ОСОБА_14 , 1938 року народження, має ряд хронічних захворювань опорно-рухомого апарату, а саме: двобічний коксартроз праворуч – IV стадія, ліворуч – ІІІ стадія; згинально-розгинальні контрактури правого кульшового суглоба; хронічний інтенсивний больовий синдром; порушення опорно-кінематичної функції нижніх кінцівок; стан після оперативного втручання — тотального ендопротезування правого кульшового суглоба безцементною системою; полісегментарний остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта; нестабільність у сегментах L4–L5–S1 із компресією корінців L4–L5–S1; хронічна люмбалгія з порушенням опорно-рухової функції хребта; гіпертонічна хвороба II стадії, II ступеня, СН I ФК 1, ризик 2, працює ФОП « ОСОБА_15 » на посаді продавця продовольчих товарів, без офіційного місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,-
в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, на виконання вимог Конституції України, Указів Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок та військову службу» та інших Законів України, а також виданих відповідно до них нормативно-правових актів, проводиться загальна мобілізація, на особливий період.

24.05.2023 військовозобов`язаний ОСОБА_13 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за викликом.
З метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до Законів України військових нормувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом під час воєнного стану в Україні на підставі Указу Президента України № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» ОСОБА_13 було видане направлення № 1893 від 24.05.2023 на медичний огляд військово — лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби. 

Про отримання направлення на ВЛК та ознайомлення з адміністративною та кримінальною відповідальністю за ухилення від проходження призову на військову службу за мобілізацією шляхом ухилення від медичного огляду та симуляції хвороби свідчать особисті підписи військовозобов`язаного ОСОБА_13 в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаному для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У цей же день, 24.05.2023 військовозобов`язаний ОСОБА_13 пройшов медичний огляд районної медичної комісії у ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та за результатами медичного огляду, проведеного військово - лікарською комісією у відповідності до вимог «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402, згідно довідки №1596 від 24.05.2023 останнього визнано придатним до військової служби.

Після проходження медичної комісії ОСОБА_13 розподілено до команди № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та 24.05.2023 о 12-30 год йому вручена під особистий підпис бойова повістка та зобов`язано останнього прибути 26.05.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого відправлення до команди № НОМЕР_1 .

Крім того, ОСОБА_13 під особистий підпис було повідомлено про відповідальність за ст.336 КК України у випадку неявки на відправку до команди. У відповідності до ч. 2 ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Однак, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку за вказаним вимогам законодавства, діючи з умислом, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою ухилення від призову за мобілізацією, отримавши 24.05.2023 12-30 год повістку для відправляння до команди № НОМЕР_1 , 26.05.2023 до пункту збору, розташованого на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , не прибув, тим самим ухилився від військової служби.

ІІ. Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення за ст.336 КК України відповідно до обвинувального акту, а саме: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Суд, в ході судового розгляду, відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. 
Сторони кримінального провадження мали рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. 
Кримінальне провадження здійснювалося на засадах змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 за висунутим йому обвинуваченням з наступних підстав.

ІІІ. Позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 20.10.2023 прокурором Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_8 , вступній промові та виступі під час дебатів.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_13 своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, а саме: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Під час судового розгляду прокурор вважав, що стороною обвинувачення надано суду достатні та допустимі докази щодо доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до статті 91 КПК, та формування у суду внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, та оцінці кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно із статтею 94 КПК.

Прокурор зазначає, що винуватість ОСОБА_13 в пред`явленому обвинуваченні є повністю доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо, а також показаннями свідків.

В судових дебатах прокурор просив: «Беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, інші встановлені відомості про обвинуваченого ОСОБА_13 , призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_13 , сторона обвинувачення переконана, що версію ОСОБА_13 щодо розвитку подій щодо непричетності до вчинення даного правопорушення, суду слід сприймати критично, свідчення його є нічим іншим, ніж лінією захисту від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення з метою ухилитися від кримінальної відповідальності, але вона повністю спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо та показаннями свідків.

Зазначає, що сторона захисту жодним чином не спростовує надані докази. 

ІV. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та сторони захисту.
Правова позиція сторони захисту відображена, зокрема, у вступній промові, усних показаннях обвинуваченого та виступах під час дебатів. 
В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_13 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України визнав частково та зазначив, що дійсно він був зупинений працівниками ТЦК та СП, які запросили його проїхати до територіального ЦК та СП з метою оновлення даних та проходження ВЛК. Під час проходження ВЛК він був оглянутий лікарями та визнаний придатним, хоча скаржився на біль в ногах. Медичних довідок щодо перебування на будь-якому обліку, чи наявність відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у нього не було. Йому видали в той же день бойову повістку для відправляння до команди № НОМЕР_1 на 26.05.2023.

Але, 26.05.2023 він не з`явився за бойовою повісткою до ОРТЦК, так як йому стало зле, він не був готовий за станом здоров`я, у нього дуже боліли ноги і він не міг ходити. При цьому зазначив, що він розумів наслідки. Не повідомив про даний факт співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , до лікаря не звертався, швидку допомогу не викликав. Після лікування також не звернувся до ТЦК, жодних медичних довідок їм не надав, висновок ВЛК не оскаржував.

Зазначив, що інвалідності на час розгляду справи не має, але йому було зроблено декілька операцій, навіть замінено суглоби в колінах та поставлено протез. Повідомив суду, що звертався до лікарів з метою оформлення інвалідності, але йому відмовили, так як наявність протезу не є підставою для отримання інвалідності.

Просив суд його суворо не карати, так як у нього на утриманні перебуває матір похилого віку ОСОБА_14 , 1938 року народження, він є її єдиним годувальником. До того ж, у нього дуже слабке здоров`я, в колінах у нього протези, тому він погано пересувається, і тільки з палицею або на милицях.

Позиція сторони захисту полягала у твердженнях про часткову винуватість ОСОБА_13 у вчиненні дій, передбачених ст.336 КК України з огляду на те, що обвинувачений не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про свою хворобу та не з`явився за бойовою повісткою. Але в нього не було прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення та ухилення від мобілізації.

В судових дебатах сторона захисту – адвокат ОСОБА_12 просила не призначати обвинуваченому суворе покарання у вигляді позбавлення волі, а врахувати той факт, що ОСОБА_13 має тяжкі захворювання: двобічний коксартроз: праворуч – IV стадія, ліворуч – ІІІ стадія; згинально-розгинальні контрактури правого кульшового суглоба; хронічний інтенсивний больовий синдром; порушення опорно-кінематичної функції нижніх кінцівок; стан після оперативного втручання — тотального ендопротезування правого кульшового суглоба безцементною системою; полісегментарний остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта; нестабільність у сегментах L4–L5–S1 із компресією корінців L4–L5–S1; хронічна люмбалгія з порушенням опорно-рухової функції хребта; гіпертонічна хвороба II стадії, II ступеня, СН I ФК 1, ризик 2.

Також відповідно до медичної документації  ОСОБА_13 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 04.08.2025 по 15.08.2025 року. 05.08.2025 року виконано оперативне втручання — тотальне ендопротезування правого кульшового суглоба безцементною системою «Drene» з метало-полімерною парою тертя (чашка 56/48 мм, лінер 36/48 мм, кобальт-хромова головка 36 мм, конус 12/14, S/0, ніжка № 3). 

Вказані обставини мають істотне значення для характеристики стану здоров`я обвинуваченого, його фізичного стану, рівня обмеження життєдіяльності та підлягають врахуванню судом при вирішенні питання щодо призначення покарання.

V. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд, у відповідності до ст.94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з приписів ст.373 ч.3 КПК України, відповідно до яких, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_13 своєї провини, прийшов до висновку, що обставини обвинувачення ОСОБА_13 , викладені у обвинувальному акті, відповідно до критерію “поза розумними сумнівами” знайшли об`єктивне підтвердження, його винність в інкримінованому правопорушенні повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

V.І. Показання.

На підтвердження вини ОСОБА_13 стороною обвинувачення надано докази, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, такі містяться у матеріалах кримінального провадження та за переконанням сторони обвинувачення доводять вину ОСОБА_13 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Зокрема, показами свідків, які допитані безпосередньо у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведені до присяги (а.с. 229 - 231 матеріалів кримінального провадження).

Так, свідок ОСОБА_16 (а.с.229-231), допитаний в судовому засіданні 17.06.2026, пояснив, що він є заступником начальника  ІНФОРМАЦІЯ_3 – начальником мобілізаційного відділу, відповідає за проведення мобілізаційних заходів. ОСОБА_13 особисто не знає та не пам`ятає. Пояснив суду, що якщо ВЛК особу визнано придатною до військової служби, їй видається бойова повістка на відправку до певної військової частини. Якщо військовозобов`язаний не з`являється за повісткою, вони готують та направляють матеріали до поліції з метою порушення кримінальної справи за ухилення від мобілізації.
В ІНФОРМАЦІЯ_2 є поіменний список осіб, які пройшли медичну комісію та яких визнано придатними, військовозобов`язані особисто ставлять підпис за отримання бойової повістки, за роз`яснення відповідальності за ухилення від мобілізації та попередження про кримінальну відповідальність.
Щодо допиту свідка, суд зазначає, що свідок був допитаним відповідно до вимог ст. 352 КПК України, попереджений за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, приведений до присяги.

Від свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 прокурор в судовому засіданні 17.06.2026 відмовився (а.с. 232).

V.ІІ. Письмові докази.

З метою обґрунтування обвинувачення сторона обвинувачення посилалась на наступні письмові докази, які були досліджені та оцінка яких була надана судом, зокрема:

- згідно з повідомленням № 6509 від 02.06.2023 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про вчинення кримінального правопорушення, ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив начальника ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про вчинення кримінального правопорушення військовозобов`язаним ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений громадянин пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією, за результатами якого був визнаний придатним до військової служби, 24.05.2023 під особистий підпис отримав повістку з вимогою з`явитися 26.05.2023 року для відправки до команди № НОМЕР_1 . Однак, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, ОСОБА_13 не прибув у визначений час до ОРТЦК та СП без поважних причин, чим вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, що має ознаки злочину, передбаченого ст. 336 КК України. (Т. 1 а.с.234-237);
- згідно витягу ЄРДР за номером кримінального провадження № 12023221220000899 від 02.06.2023 за ст. 336 КК України, до ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_13 здійснив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (Т.1 а.с. 233);
- згідно копії направлення ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1893 від 24.05.2023, солдат ОСОБА_13 направлявся для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із мобілізацією (Т. 1 а.с. 240);
- відповідно копії витягу з журналу реєстрації направлень на ВЛК, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду по ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний підпис ОСОБА_13 про отримання направлення на ВЛК та про ознайомлення з адміністративною та кримінальною відповідальністю за ухилення від проходження призву на військову службу за мобілізацією шляхом ухилення від медичного огляду та симуляції хвороби за № 1893 (Т.1 а.с.238-239);
- згідно картки обстеження та медичного огляду №1596, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.05.2023 пройшов обстеження та медичний огляд, має всі показники здоров`я в нормі, придатний до військової служби. Міститься особистий підпис ОСОБА_13 , жодних зауважень не надано під час медичного огляду (Т. 1 а.с. 241);
- відповідно довідки ВЛК №1596 від 24.05.2023, на підставі графи №2 Розкладу хвороб, ТДВ ОСОБА_13 придатний до військової служби (Т. 1 а.с. 242);
- згідно розписки від 24.05.2023, ОСОБА_13 обізнаний про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (Т.1 а.с.243). 
- також міститься особистий підпис ОСОБА_13 в розписці від 24.05.2023 про отримання повістки щодо явки 26.05.2023 до команди НОМЕР_1 , повістку отримав о 12-30 годині 24.05.2023 (Т.1 а.с.243);
- згідно з рапортом старшого офіцера мобілізаційного відділення ОСОБА_19 від 30.05.2023, військовозобов`язаний запасу ОСОБА_13 не з`явився на відправку 26.05.2023 року до команди НОМЕР_1 . На зв`язок не виходить. Згідно довідки військово - лікарської комісії №1596 протокол №110 від 24.05.2023 року придатний до проходження військової служби за мобілізацією. Підстав для надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією не має. Був спланований до команди № НОМЕР_2 . Про дату та час відправки був повідомлений завчасно, про що свідчить особистий підпис у розписці до повістки на відправку, яку одержав 24.05.2023 року о 12:30 особисто (Т. 1 а.с. 244);
- відповідно рапорту начальника мобілізаційного відділення ОСОБА_20 від 30.05.2023, військовозобов`язаний запасу ОСОБА_13 не з`явився на відправку 26.05.2023. На зв`язок не виходить. Згідно довідки військово - лікарської комісії №1596, протокол №110 від 24.05.2023 придатний до проходження військової служби за мобілізацією. Підстав для надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією не має. Був спланований до команди № НОМЕР_2 . Про дату та час відправки був повідомлений завчасно, про що свідчить особистий підпис у розписці до повістки на відправку, яку одержав 24.05.2023 року о 12:30 (Т. 1 а.с. 245);
Стороною захисту у відповідності до вимог п.11,12 ст.290 КПК України відкрито прокурору та надано суду письмові докази, які, як вважає сторона захисту свідчать про те, що неявка обвинуваченого  ОСОБА_13 до ІНФОРМАЦІЯ_2 була викликана хворобою обвинуваченого, що є поважною причиною неявки згідно закону, а саме: копія виписки № 102987 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.08.2025 року, відповідно якої  ОСОБА_13 має наступний діагноз: двобічний коксартроз праворуч – IV стадія, ліворуч – ІІІ стадія; згинально-розгинальні контрактури правого кульшового суглоба; хронічний інтенсивний больовий синдром; порушення опорно-кінематичної функції нижніх кінцівок; стан після оперативного втручання — тотального ендопротезування правого кульшового суглоба безцементною системою; полісегментарний остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта; нестабільність у сегментах L4–L5–S1 із компресією корінців L4–L5–S1; хронічна люмбалгія з порушенням опорно-рухової функції хребта; гіпертонічна хвороба II стадії, II ступеня, СН I ФК 1, ризик 2; копія консультативного висновку № 102987 від 15.09.2025; витяг з електронного реєстру листків непрацездатності від 23.10.2025 № 8990 7408 0399 0925, згідно якого ОСОБА_13 перебував на лікарняному з 19.12.2024 по 23.10.2025

Судом під час дослідження вказаних письмових доказів встановлено, що у обвинуваченого  ОСОБА_13 станом на час проходження ВЛК 24.05.2023 не було жодних звернень до будь-якого лікаря, не перебував на медичному обліку, не мав жодних медичних діагнозів, у зв`язку з чим під час проходження медичного огляду у районній медичній комісії у ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами медичного огляду, проведеного військово - лікарською комісією у відповідності до вимог «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402, згідно довідки №1596 від 24.05.2023 був визнаний придатним до військової служби. Рішення ВЛК №1596 від 24.05.2023 не оскаржував.

Згідно копії виписки № 102987 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.08.2025 року,  ОСОБА_13 має двобічний коксартроз праворуч – IV стадія, ліворуч – ІІІ стадія; згинально-розгинальні контрактури правого кульшового суглоба; хронічний інтенсивний больовий синдром; порушення опорно-кінематичної функції нижніх кінцівок; стан після оперативного втручання — тотального ендопротезування правого кульшового суглоба безцементною системою; полісегментарний остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта; нестабільність у сегментах L4–L5–S1 із компресією корінців L4–L5–S1; хронічна люмбалгія з порушенням опорно-рухової функції хребта; гіпертонічна хвороба II стадії, II ступеня, СН I ФК 1, ризик 2, але обвинуваченого ОСОБА_13 не визнано непридатним до військової служби на час розгляду справи.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
Вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доводиться належними, допустимими й беззаперечними вищезазначеними доказами, повно, всебічно та об`єктивно проаналізованими, оціненими в їх сукупності та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду даного кримінального провадження.
Так, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_13 умислу на вчинення кримінального правопорушення, а саме на ухилення від військової служби.

Диспозицією ст. 336 КК передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
- смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).

Об`єкт правопорушення в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.
Вище наведені докази досліджені судом, доводять без будь-яких сумнівів, що обвинувачений ОСОБА_13 був повідомлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 саме 26.05.2023 для відправлення до команди НОМЕР_1 , але умисно, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув у визначений у повістці день та час до РТЦК та СП, тобто своїми діями ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Поведінка обвинуваченого, беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.
Показання обвинуваченого ОСОБА_13 щодо часткового визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки його покази повністю спростовуються показаннями допитаного свідка, а також сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показаннями свідка, а також сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.
Версія обвинуваченого про хворобу на час отримання повістки не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовується вищевказаними безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких розкрито вище.
Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового розслідування, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.
VІ. Висновки суду

Суд зазначає, що покази обвинуваченого  ОСОБА_13 не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, а навпаки спростовується дослідженими в судовому засіданні як письмовими доказами, так і показами свідка, які є послідовними та узгодженими між собою.

Суд не вбачає жодних підстав для визнання письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, неправдивими чи неналежними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що всі вищеперераховані докази щодо обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення зібрані стороною обвинувачення з дотриманням вимог КПК України.

Крім того, конкретні обставини вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, а саме, спосіб переконливо свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, тобто усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх протиправних дій.

VІІ. Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Враховуючи викладене вище та наведені стороною захисту доводи спростовуються доказами, які є належними, допустимими, та які оцінено судом з точки зору достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, та які, з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_13 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, розглядаючи кримінальне провадження з дотриманням положень ст.337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено, дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені безпосередньо досліджені докази, вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а самеухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Постановляючи вирок, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін кримінального провадження на наступне. 

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що такі стандарти дотримано. Також, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною кримінального провадження.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
VІІІ. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, що відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують та/або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який має середню освіту, перебуває в цивільному шлюбі, на утриманні у нього перебуває матір похилого віку – ОСОБА_14 , 1938 року народження, раніше не судимий, працює у ФОП « ОСОБА_15 » на посаді продавця продовольчих товарів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має ряд захворювань, а саме: двобічний коксартроз праворуч – IV стадія, ліворуч – ІІІ стадія; згинально-розгинальні контрактури правого кульшового суглоба; хронічний інтенсивний больовий синдром; порушення опорно-кінематичної функції нижніх кінцівок; стан після оперативного втручання — тотального ендопротезування правого кульшового суглоба безцементною системою; полісегментарний остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта; нестабільність у сегментах L4–L5–S1 із компресією корінців L4–L5–S1; хронічна люмбалгія з порушенням опорно-рухової функції хребта; гіпертонічна хвороба II стадії, II ступеня, СН I ФК 1, ризик 2.

ІХ. Мотиви суду при призначенні покарання

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, але який створює в очах громадян та суспільства в цілому, негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, оскільки відмова від захисту Батьківщини, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим. Крім того, суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Зазначена категорія злочинів з огляду на стан, в якому опинилась країна у зв`язку з військовою агресією з боку рф, порушує забезпечення призову та мобілізації; вищенаведені відомості про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, в результаті доходить висновку, що ОСОБА_13 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є домірним скоєному.
За змістом ст.75 КК України, прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.
Тому, враховуючи, що ОСОБА_13 має ряд тяжких хронічних захворювань, а саме: двобічний коксартроз праворуч – IV стадія, ліворуч – ІІІ стадія; згинально-розгинальні контрактури правого кульшового суглоба; хронічний інтенсивний больовий синдром; порушення опорно-кінематичної функції нижніх кінцівок; стан після оперативного втручання — тотального ендопротезування правого кульшового суглоба безцементною системою; полісегментарний остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта; нестабільність у сегментах L4–L5–S1 із компресією корінців L4–L5–S1; хронічна люмбалгія з порушенням опорно-рухової функції хребта; гіпертонічна хвороба II стадії, II ступеня, СН I ФК 1, ризик 2; на утриманні у ОСОБА_13 перебуває матір похилого віку – ОСОБА_14 , 1938 року народження, він є єдиним її годувальником, раніше не судимий, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. 

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 2 лютого 2021 року у справі № 361/7311/19.

ХІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час судового розгляду не обирався і підстав для його обрання на даний час суд не вбачає.

Процесуальні витрати, речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,-
у х в а л и в:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

У відповідності зі  ст.76 КК України покласти на  ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя           ОСОБА_21