Справа № 329/1092/20 
Провадження 2/465/168/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
09.06.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Величка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,
представника позивача Омельченка Є.В.,
представника відповідача Мазченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування поданого позову зазначає, що 26.02.2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в "А-Банку" (надалі - Умови та Правила) з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг "А-Банку" відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом, проставленим відповідачем в Анкеті-Заяві. 
На боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг.
АТ "А-Банк" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.
Водночас відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16.11.2020 року має заборгованість перед банком в розмірі 27579,6 UAH, яка складається з наступного: 19004,13 UAH - заборгованість за кредитом; 8425,47 UAH - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. 
Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ "А-Банк". З урахуванням наведеного позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.02.2016 року у загальному розмірі 27579,60 грн. 
Відповідно до ухвали Чернігівського районного суду Запорізької області від 05.01.2021 року вказану цивільну справу передано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 01.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 року призначено у справі №329/1092/20 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: "Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в оригіналі документу «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в А-Банке" (напроти рядка Ф.И.О. МАЗЧЕНКО СЕРГЕЙ НИКОЛАЄВИЧ Подпис) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?" Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, в розпорядження яких разом з ухвалою суду направлено матеріали цивільної справи № 329/1092/20.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного відповідно до Розпорядження керівника апарату суду № 345/Р, вказану цивільну справу передано для розгляду судді Величку О.В.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 28.01.2025 року прийнято справу до провадження та призначено справу до розгляду.
Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2026 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Визнано явку представника позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в судове засідання з розгляду справи по суті обов`язковою.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву та зазначив, що відповідач фактично отримав кредитні кошти і розпоряджався ними, відтак, наявні підстави для стягнення з нього заборгованості в розмірі 27 579 грн. 60 коп. Щодо наявності висновку експерта №1308-Е від 04.09.2024 року, яким встановлено , що підпис на анкеті-заяві не належить ОСОБА_1 , зазначив, що до уваги повинні братися всі наявні докази в сукупності та взаємозв`язку, а не лише висновок експертизи. Відтак, просив позовні вимоги задоволити.
Представник відповідача, із урахуванням поданих письмових пояснень, зазначила, що відповідач повністю заперечує проти даного цивільного позову та обставин, викладених в ньому. Як вбачається із матеріалів справи, приєднання до вказаних Умов і Правил здійснювалося у 2016 році фізичними особами шляхом підписання Анкети-заяви у паперовому вигляді, що надавалася банком. Відповідач ОСОБА_1 не підписував Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті htttps://a bank.com.ua/terms.
Наголосила на тому, що надана позивачем Анкета-заява містить підроблений підпис, що підтверджено висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 04.09.2024 року №1308-Е. Такі обставини виключають наявність між сторонами належним чином укладеного кредитного договору. При цьому, підлягає врахуванню те, що підпис в анкеті-заяві не належить відповідачу, виконаний невідомою третьою особою та не підтверджує волевиявлення відповідача на укладання кредитного договору. Відтак, за відсутності волевиявлення сторони та неузгодження сторонами істотних умов кредитного договору, такий договір є неукладеним. Відповідно, будь-які вимоги позивача, засновані на умовах такого договору, безпідставні і протиправні. Позивач не довів належними та допустимими доказами факт передачі кредитних коштів саме відповідачу, їх розмір та підстави, а також факт укладання кредитного договору між сторонами. Наданий розрахунок заборгованості за кредитом складений одноособово позивачем, ґрунтується на неукладеному договорі, не підтверджує факту передачі грошей, а тому, не може замінювати собою доказ.
Отже, на переконання сторони відповідача, позивач не довів належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами: 1) факт укладання кредитного договору з відповідачем; 2) факт передачі кредитних коштів відповідачу; 3) факт використання кредитних коштів відповідачем; 4) наявність заборгованості відповідача перед банком у розмірі, зазначеному у позовних вимогах. Тому з наведених підстав представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як зазначає позивач у поданій позовній заяві, 26.02.2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в "А-Банку" з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. В подальшому на підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг "А-Банку" відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач також додав до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором SAMABWFC00000378710 від 26.02.2016 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в "А-Банку", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
Однак, як вбачається із висновку судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції О.Ю. Савчук № 1308-Е від 04.09.2024 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, що проводилась на підставі ухвали суду, підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у рядку «Подпис» після « ОСОБА_2 » Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в "А-Банку" виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів.
За змістом ст.103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою учасників справи.
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 104 ЦПК України).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Згідно з п. 1.1 Розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Разом з цим, у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Враховуючи наведене, а також дослідивши докази в судовому засіданні, суд вважає за необхідне встановити, що кредитний договір №б/н від 26.02.2016 року у формі анкети - заяви від 26.02.2016 року, сторонами якого позивач вважає АТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_1 , є неукладеним.
Відтак, суд доходить переконання про те, що між сторонами не виникли договірні правовідносини із надання відповідачу коштів у кредит. Суд також зазначає, що жодних доказів перерахунку відповідачу вказаних кредитних коштів позивачем не надано. Зважаючи на викладене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Разом із тим, представником відповідача подано до суду заяву про розподіл судових витрат у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до поданого клопотання зазначає, що під час розгляду даної справи відповідачем понесено судові витрати у розмірі 24 532 грн. 20 коп. Судові витрати складаються із: витрат на проведення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 – 14 388,32 грн.; витрат на комісію банку у зв`язку із сплатою платежу на проведення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 – 143,88 грн.; витрат на професійну правничу допомогу – 10 000,00 грн. Вказані витрати просить стягнути з позивача.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційною розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема платіжної інструкції на переказ готівки від 05.08.2024 року, відповідачем здійснено оплату на користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 14 388 грн. 32 коп. Беручи до уваги зазначене а також той факт, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи суд стягує з позивача на користь відповідача.
Разом із тим, щодо понесених витрат на комісію банку у зв`язку із сплатою платежу на проведення почеркознавчої експертизи підпису в розмірі 143,88 грн. суд зазначає, що така до задоволення не підлягає, оскільки не є витратою на проведення експертизи, а оплатою за послуги, які полягали у здійсненні банківських операцій.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 47 від 27.07.2021 року, укладений між АБ «Мазченко та Партнери» та ОСОБА_1 та додаткову угоду № 1 до вказаного договору; детальний опис робіт до договору від 27.07.2021 року, відповідно до якого надано правові послуги на суму 10 000 грн.; акт прийняття - передачі №15 наданої правничої допомоги від 28.01.2026 року, яким підтверджено надання послуг з консультування відповідача, вивчення та аналізу матеріалів справи, аналізу судової практики, складання процесуальних документів, участі адвоката у судових засіданнях, та фіскальний чек від 28.01.2026 року, згідно якого на користь АБ "Мазченко та партнери" здійснено оплату на суму 10000,00 грн. згідно договору №47 від 27.07.2021 року та акту №15 від 28.01.2026 року.
З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, відмову у задоволенні позовних вимог, співмірність понесених відповідачем витрат із ціною позову, значення справи для відповідача, вимоги розумності і справедливості, а також факт неподання стороною позивача заяви про зменшення витрат на правову допомогу, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог відповідача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 10 000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.
Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 14388 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 32 коп. на відшкодування витрат, понесених відповідачем на проведення судової почеркознавчої експертизи.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування витрат, понесених відповідачем на правову допомогу.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 29.06.2026 року.

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», код ЄДРПОУ - 14360080, м. Дніпро, вул. Батумська, 11.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Величко О.В.