Справа 688/1560/26 
№ 2/688/1369/26 

Рішення 
Іменем України
16 липня 2026 року        м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області
у складі: головуючого - судді Цідик А.Ю.,
за участю: секретаря судового засідання Романової Г.О.,
представника відповідача Штуць Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути зі ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025 у розмірі 47645,52 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту – 15600 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом – 31103,52 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 936 грн, а також просило стягнути судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 
В обґрунтування позову посилається на те, що 18.06.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 173142906 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 
Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього добровільно без примусу чи тиску заяв про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку вказавши свої особисті персональні ідентифікаційні дані.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 15600 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.
19.08.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу №МВ-ТП/49 відповідно до умов якого до «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025.
Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 по вищевказаному договору. 
Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 173142906 від 18.06.2025 у розмірі 47645,52 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту – 15600 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом – 31103,52 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 936 грн. 
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позов вказала, що позивачем порушено принцип пропорційності нарахування відсотків щодо основної суми заборгованості, оскілки зазначена сума майже в два рази перевищує розмір тіла кредиту. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують заявлену суму заборгованості та не долучено належних доказів зарахування на банківський рахунок відповідача кредитних коштів та наявності підстав виникнення грошового зобов`язання в розумінні ст. 1046 ЦК України, а надана довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором не є належним доказом. Також, заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не відповідає критерію розумності, оскільки справа є типовою, не містить складних питань.
В додаткових поясненнях представник позивача зазначила, що відповідач перед підписанням кредитного договору ознайомився з його умовами та підписавши його, зобов`язався дотримуватися цих умов. Щодо отримання кредитних коштів вказала, що відповідач при заповнені заявки самостійно вказує реквізити платіжної картки, на яку він бажає отримати кредитні кошти. Позивачем додано до позову документи, які підтверджують факт надання грошових коштів первісним кредитором у розмірі 15600 грн. Крім того, відповідно до п. 5.3 договору саме позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів платіжної картки для зарахування кредитних коштів. Доданий розрахунок заборгованості має інформацію щодо щоденних нарахувань за кредитним договором, який не оскаржувався, стороною відповідача не надано власних розрахунків заборгованості. Також, позивачем надані достатні, належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Просила задовольнити позов повністю.
Представник відповідача подала до суду заперечення, в яких вказала, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. Також, в кредитному договорі не зазначено реквізитів платіжної картки для перерахування кредитних коштів. Долучений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вимога про стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту не підлягає задоволенню, оскільки кредитодавець зобов`язаний довести, що така комісія встановлена за окрему послугу, яка не охоплюється основним предметом договору та відповідає вимогам законодавства та фактично була надана позичальнику. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач замовляв, отримував та користувався додатковими послугами. На підставі цього, просила відмовити у задоволенні позову.
2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.05.2026, яке відкладено на 15.06.2026 через неявку учасників справи. 19.05.2026 представник відповідача подала до суду відзив на позов. 15.06.2026 представник позивача подала до суду додаткові пояснення. Ухвалою суду від 15.06.2026 клопотання представника позивача задоволено, витребувано з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виписку про рух грошових коштів у сумі 15600 грн по картковому рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), за 18.06.2025, судове засідання відкладено на 13.07.2026. 22.06.2026 представник відповідача подала до суду заперечення. 13.07.2026 представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» подала до суду повідомлення №БТ/Е-29701 від 10.07.2026 та виписку про рух коштів по картці від 09.07.2026. 
3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Судом встановлено, що 18.06.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 173142906 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 
Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку вказавши свої особисті персональні ідентифікаційні дані.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Відповідачем введено електронний підпис одноразовий ідентифікатор NXEE 18.06.2025 о 10:42:16, ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «так», що є підтвердженням підписання договору.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 15600 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, платності, кредитодавець надає перший транш 18.06.2025 після укладення кредитного договору у розмірі, що дорівнює загальному розміру наданого кредиту (п. 2.1-2.3).
Другий та решта траншів можуть бути надані протягом дисконтного періоду (п. 2.4). На момент укладення цього договору, дисконтний період становить 30 днів від дня отримання першого траншу (п. 3.1). Кінцева дата повернення кредиту – 18.07.2030 (п. 7.3).
Додатковою угодою може бути передбачений обов`язок позичальника сплатити на користь кредитодавця комісію за надання додаткових траншів. У такому випадку така комісія є комісією за надання кредиту (п. 6.5). Розмір комісії за надання першого траншу становить 936 грн (п. 8.5).
Згідно з п. 8.3. за весь строк кредитування визначається процентна ставка 357,70% річних, що становить 0,98% та нараховується за кожен день користування кредитом від суми залишку кредиту (базова процентна ставка).
Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника № НОМЕР_3 .
18.06.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів згідно договору №173142906 від 18.06.2025 безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 27.03.2026.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025 у розмірі 15600 грн підтверджується повідомленням АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» №БТ/Е-29701 від 10.07.2026 та випискою про рух коштів по картці від 09.07.2026.
За умовами цього договору відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк.
Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошті згідно умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за вказаним договором.
Відповідно до п. 9.1.1.13 кредитного договору кредитодавець має право передавати іншій особі свої права кредитора за договором без згоди позичальника.
19.08.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу №МВ-ТП/49 відповідно до умов якого до «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025.
З реєстру прав вимоги видно, що станом на день відступлення права вимоги у ОСОБА_1 було заборгованість за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025 у розмірі 32972,16, що складається з: суми заборгованості по кредиту – 15600 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом – 8636,16 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 936 грн, заборгованість по неустойці – 7800 грн.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надіслало відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги, що підтверджується повідомленням №173142906/19082025/Є від 19.08.2025.
Позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору, що підтверджується копією повідомлення №ТП/173142906 від 14.01.2026.
Позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025, однак відповідач не усунув недоліки.
Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 173142906 від 18.06.2025, яка згідно наданого розрахунку заборгованості становить 47645,52 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту – 15600 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом – 31103,52 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 936 грн.
Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору № 173142906 від 18.06.2025, паспортом споживчого кредиту; розрахунками заборгованості за кредитним договором № 173142906 від 18.06.2025; копією договору факторингу № МВ-ТП/49 від 19.08.2025; копією реєстру прав вимог до договору факторингу; копіями повідомлення ТОВ «ПрофітГід» та довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; повідомленням АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» №БТ/Е-29701 від 10.07.2026 та випискою про рух коштів по картці від 09.07.2026 та іншими матеріалами справи.
4. Застосовані норми права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
5. Оцінка суду.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором факторингу.
Судом встановлено, що 18.06.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 173142906 у формі електронного документу з використанням електронного підпису NXEE, яким відповідач 18.06.2025 о 10:42:16 підписав. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 15600 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, платності, кредитодавець надає перший транш 18.06.2025 після укладення кредитного договору у розмірі, що дорівнює загальному розміру наданого кредиту (п. 2.1-2.3). Другий та решта траншів можуть бути надані протягом дисконтного періоду (п. 2.4). На момент укладення цього договору, дисконтний період становить 30 днів від дня отримання першого траншу (п. 3.1). Кінцева дата повернення кредиту – 18.07.2030 (п. 7.3).
Факт надання та зарахування кредитних коштів підтверджується копією довідкою ТОВ «ПрофітГід», довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 27.03.2026, повідомленням АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» №БТ/Е-29701 від 10.07.2026 та випискою про рух коштів по картці від 09.07.2026.
Водночас суд дійшов висновку, що за даним кредитним договором було здійснено неправильне нарахування відсотків за користування кредитними коштами з огляду на таке.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за період з 18.06.2025 по 19.08.2025 у відповідача утворилася заборгованість на загальну суму 32972,16, що складається з: суми заборгованості по кредиту – 15600 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом – 8636,16 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 936 грн, заборгованість по неустойці – 7800 грн.
19.08.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу №МВ-ТП/49 відповідно до умов якого до «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025.
Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», за період з 19.08.2025 по 13.01.2026 у відповідача утворилася заборгованість на загальну суму 47645,52 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту – 15600 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом – 31103,52 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 936 грн.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У п. 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі №5017/1987/2012 зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами з 19.07.2025 по 19.08.2025.
Суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за відсотками поза межами строку кредитування (30 днів) з 19.07.2025 по 13.01.2026 - відсутні.
Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору.
Відповідно до п. 3.2 договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3744 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. У разі отримання додаткового траншу протягом визначеного на момент укладення договору дисконтного періоду, сума нарахованих процентів, яку необхідно сплатити для першої пролонгації також зазначається у особистому кабінеті позичальника. У разі якщо строк дисконтного періоду закінчився, Позичальник має можливість повернутися в дисконтний період, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки). Після поновлення дисконтного періоду, його тривалість складає 30 (тридцять) календарних днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду, описані в п. 3.2. договору. Продовження та Поновлення Дисконтного періоду не можливо після повного погашення суми Кредиту (п. 3.3 договору).
Суд зазначає, що вказівка у договорі на строк його дії 5 роки не є тотожним строку кредитування, адже такий визначений 30-ти денним терміном, відповідно і нарахування відсотків за користування кредиту здійснюється у погоджений сторонами строк користування кредитними коштами (строк кредитування), а не у строк дії договору.
Відповідно до п. 7.1 договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 18.07.2025, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору.
Під час вирішенні спору щодо стягнення заборгованості за кредитним договором суд має здійснити тлумачення умов договору відповідно до ст. 213 ЦК України, в тому числі щодо положень про зміну строку виконання зобов`язання. Якщо договір містить декілька умов щодо зміни строку виконання зобов`язання, суд повинен встановити, яка з цих умов підлягає застосуванню з урахуванням фактичних обставин справи. у разі неможливості з`ясувати справжній зміст умови договору за допомогою загальних підходів до тлумачення, слід застосовувати тлумачення contra proferentem тобто тлумачити умови договору проти сторони, яка їх запропонувала. Лише після такого тлумачення можна встановити момент припинення дії кредитного договору та початок перебігу позовної давності (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 11 жовтня 2023 року у справі №755/21709/15-ц).
З огляду на це, суд визначає період правомірного користування кредитними коштами тривалістю саме 30 днів і вважає безпідставними доводи позивача щодо ототожнення дисконтного періоду користування кредитом із загальним строком користування кредитом, встановленим до 18.07.2030 року.
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 ініціював пролонгацію, тобто у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсутні підстави для продовження нарахування відсотків після 18.07.2025. Правомірно нараховані відсотки відповідно до умов договору та строку кредитування 30 днів з 18.06.2025 по 18.07.2025 становлять суму 4586,40 грн (15600 грн/100х0,98%х30 днів).
Крім того, суд вважає, що вимога позивача про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 936 грн є неправомірною з огляду на таке.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
На виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Аналіз змісту договору, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються ОСОБА_1 та за які встановлено комісію, а тому положення договору №173142906 від 18.06.2025 щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак відповідна комісія не може бути стягнута з відповідача (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №582/202/22).
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025 у розмірі 20186,40 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту – 15600 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом – 4586,40 грн.
6. Розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, ціна позову 47645,52 грн, позов задоволено на суму 20186,40 грн, тобто на 42,4%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1128,85 грн судового збору (2662,40/100х42,4).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 5000 грн, на підтвердження понесення яких долучила до позовної заяви договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, додаткову угоду №3008 від 12.03.2026 до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 та копію платіжної інструкції №263 від 12.03.2026.
Судом встановлено, що 02.12.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ» укладено договір про надання правничої допомоги №5.
Відповідно до додаткової угоди №3008 від 12.03.2026 до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, додаток визначає порядок оплати послуг адвокатського об`єднання за надання правової допомоги відносно ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025.
Згідно акта приймання-передачі наданих послуг до договору №5 про надання правової допомоги від 02.12.2024, складеного 12.03.2026 та підписаного сторонами, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» прийняло послуги, надані адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ», в т.ч. – підготовка до розгляду справи, аналіз обставин справи, формування доказів, надання юридичних консультацій, вартість якої становить 1000 грн; складання позовної заяви про стягнення заборгованості та направлення до суду, вартість якої становить 3500 грн; підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості – 500 грн.
Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача, його представником надано всі необхідні докази, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 2120 грн.
Керуючись ст. 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 207, 512-516, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 629, 634, 638, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, суд
ухвалив:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість за кредитним договором №173142906 від 18.06.2025 у розмірі 20 186 (двадцять тисяч сто вісімдесят шість) грн 40 коп., з яких заборгованість по кредиту – 15600 грн, заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом – 4586,40 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» 2120 грн витрат на правову допомогу та 1128,85 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» (вул. Жабинського, буд. 13 м. Чернігів, ЄДРПОУ 39700642);
відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Алла ЦІДИК