Справа № 420/37033/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський кружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного суду Одеської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Овідіопольського районного суду Одеської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, в якому просить суд:
1.Визнати бездіяльність уповноважених осіб Овідіопольського районного суду Одеської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за ведення військового обліку у розмірі 50% посадового окладу за період з 28.08.2017 по 16.06.2025 протиправною,
2.Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити нарахування та сплатити ОСОБА_1 доплати за ведення військового обліку, у розмірі 50% посадового окладу за період з 28.08.2017 по 16.06.2025.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що з 04.02.2014 він був призначений на посаду помічника судді Овідіопольського районного суду Одеської області, а також поряд із цим був відповідальною собою за ведення військового обліку в Овідіопольському районному суді Одеської області, починаючи з 28 серпня 2017 року до 16 червня 2025 року включно, окрім того часу, коли він перебував у щорічній відпустці, що підтверджується відповідними наказами. В той же час, він не отримував доплати в розмірі до 50% посадового окладу.
Посилаючись на положення Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 позивач вказує на те, що якщо на посадову особу кадрового підрозділу або служби управління персоналом покладаються додаткові обов`язки з ведення військового обліку, які не передбачено посадовою інструкцією, то за їх виконання встановлюється відповідна доплата.
На думку позивача, оскільки посадовою інструкцією «відповідального за ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних за Овідіопольським районним судом Одеської області на період мобілізації та воєнного часу» від 20.11.2017 року № 2 на ОСОБА_1 було покладено додаткові обов`язки відповідальної особи за ведення військового обліку, які не передбачені посадовою інструкцією помічника судді, у період з 28 серпня 2017 року по 16 червня 2025 року йому повинна була виплачуватися доплата за ведення військового обліку у розмірі 50% посадового окладу.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем - Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що пунктом 11 Постанови № 921 передбачалось, що за наявності на військовому обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях менше 500 призовників і військовозобов`язаних обов`язки щодо ведення військового обліку покладаються на посадову особу служби персоналу або служби управління персоналом, якій встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу, крім державних службовців. Також пунктом 10 Постанови №1487 визначено, що за наявності на військовому обліку менше 500 призовників, військовозобов`язаних та резервістів обов`язки щодо ведення військового обліку покладаються на особу служби персоналу, якій встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу, а для державних службовців - в межах економії фонду оплати праці. ОСОБА_1 працював на посаді помічника судді, а тому не перебував у складі служби персоналу, також не був державним службовцем. Наказом №50г-о/д від 17.04.2017 року позивачу доручено вести військовий облік військовозобов`язаних та призовників за його згодою. Аналогічні накази видавались в 2020, 2021, 2024 роках. Зазначені накази не оскаржувались позивачем з 2017 року. Отже, Територіальне управління не мало правових підстав для здійснення відповідних доплат працівнику патронатної служби відповідно до вимог чинного законодавства України.
Також відповідач вказує на те, що ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених статтею 152 Закону № 1402-VIII (частина перша статті 151 Закону № 1402-VIII). Відповідно до статті 148 Закону № 1402-VIII, ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. В той же час, абзац перший частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України визначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якій повторно наголосив на тому, що на нього було покладено додаткові обов`язки щодо ведення військового обліку, які не передбачені посадовою інструкцією помічника судді, а тому за їх виконання встановлюється відповідна доплата, яку він не отримував починаючи з 28.08.2017 року і до звільнення 16.06.2025 року.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені сторонами у заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 працював на посаді помічника судді Овідіопольського районного суду Одеської області до 16.06.2025.
Наказом Овідіопольського районного суду Одеської області №26-к-о/с від 16.06.2025 ОСОБА_1 було звільнено 16.06.2025 із займаної посади помічника судді Овідіопольського районного суду Одеської області за його зайвою на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України.
У період перебування позивача на посаді помічника судді Овідіопольського районного суду Одеської області наказами Овідіопольського районного суду Одеської області №05 г-о/д від 28.08.2017, №05 г-о/д від 17.04.2018, №03 г-о/д від 03.02.2020, №02 г-о/д від 01.03.2021, №04 г-о/д від 16.07.2024 позивачу було доручено за його згодою вести військовий облік військовозобов`язаних та призовників і бронювання військовозобов`язаних за судом (крім періодів відсутності ОСОБА_1 у зв`язку із хворобою, відрядженням, відпусткою тощо).
Представник позивача звернувся до ТУ ДСА в Одеській області із адвокатським запитом №18 від 06.08.2025 щодо здійснення доплати ОСОБА_1 за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних.
У відповідь на адвокатський запит ТУ ДСА в Одеській області листом №інф/л 103-25-46/25 від 12.08.2025 повідомило про відсутність підстав для здійснення відповідних доплат працівнику патронатної служби оскільки пунктами 11 Постанови №921 та 10 Постанови №1487 визначено, що за наявності на військовому обліку менше 500 призовників, військовозобов`язаних та резервістів обов`язки щодо ведення військового обліку покладаються на особу служби персоналу або служби управління персоналом, якій встановлюється доплата у розмірі 50% посадового окладу, а для державних службовців – в межах економії фонду оплати праці.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати доплати за ведення військового обліку у розмірі 50% посадового окладу за період з 28.08.2017 по 16.06.2025, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 2 червня 2016 року (далі – Закон № 1402-VIII).
Положеннями статей 146, 148, 149 Закону № 1402-VIII визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України.
Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, серед інших, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Згідно зі ст.150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1, 4 ст. 92 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.
На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39^-1, 41-43^-1, 49^-2 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України.
Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
Згідно зі ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Статтею 13 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.
Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Також, згідно зі ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Єдині засади й умови діяльності, правовий статус особи, яка займає посаду помічника судді визначає Положення про помічника судді, затверджене Рішення Ради суддів України від 18.05.2018 № 21 (далі – Положення №21).
Відповідно до п.1-4 Положення №21 посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону України "Про державну службу", крім статті 92 Закону України "Про державну службу".
Помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.
Помічник судді є працівником апарату суду.
Обов`язки помічника судді визначаються посадовою інструкцією, яка затверджується керівником апарату суду за погодженням із зборами суддів відповідного суду.
Пунктом 15 Положення №21 визначено, що оплата праці помічника судді встановлюється відповідно до Законів України "Про судоустрій і статус суддів", "Про оплату праці" і нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, що регулюють умови оплати праці працівників патронатних служб, у тому числі в системі правосуддя.
Керівник апарату суду має право, за поданням безпосереднього керівника, у межах затвердженого фонду оплати праці відповідного суду помічнику судді:
- установлювати: надбавку за інтенсивність праці; надбавку за виконання особливо важливої роботи - до 100 відсотків посадового окладу.
- здійснювати: преміювання відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах фонду преміювання відповідного суду.
- надавати: матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати помічника судді;
- виплачувати: надбавку у відсотках до посадового окладу за вислугу років у державних органах у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків посадового окладу; матеріальну допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати помічника судді.
Згідно із пунктами 19, 20 Положення №21 помічник судді має право: користуватись правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України; отримувати від працівників апарату суду, до якого він прикріплений, документи та інформацію, необхідні для виконання своїх обов`язків; користуватися інформаційними базами даних, телекомунікаційними мережами відповідного суду в установленому порядку; вносити пропозиції судді щодо організації своєї роботи; за погодженням із суддею брати участь у конференціях, семінарах, круглих столах, форумах, інших науково-практичних заходах, а за поданням судді - проходити стажування у відповідних підрозділах державних органів; брати участь у нарадах, зборах трудового колективу та інших подібних заходах відповідного суду; підвищувати свій професійний рівень у системі підготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату суду; на повагу особистої гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, співробітників і громадян; на оплату праці відповідно до чинного законодавства; на соціальний і правовий захист відповідно до свого статусу.
Помічник судді: здійснює підбір актів законодавства та матеріалів судової практики, які необхідні для розгляду конкретної судової справи; бере участь у попередній підготовці судових справ до розгляду, в оформленні судових справ, за дорученням судді готує проекти судових рішень, запитів, листів, інших матеріалів, пов`язаних із розглядом конкретної справи; здійснює оформлення копій судових рішень для направлення сторонам у справі та іншим учасникам справи, які беруть участь у справі відповідно до вимог процесуального законодавства, контролює своєчасність надсилання копій судових рішень; здійснює контроль за своєчасним проведенням експертними установами призначених у справах експертних досліджень, за своєчасним виконанням органами внутрішніх справ ухвал судді про примусовий привід, а в разі невиконання таких ухвал - готує проекти відповідних нагадувань тощо; готує проекти доручень суду про виконання судами інших держав окремих процесуальних дій, про вручення судових документів з цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справ, про екстрадицію правопорушників на територію України; сприяє оформленню, виконанню доручень судів іноземних держав відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини з цивільних, сімейних і кримінальних справах, інших міжнародно-правових договорів України про правову допомогу, ратифікованих Верховною Радою України; виконує інші доручення судді, що стосуються організації розгляду судових справ.
Із аналізу наведених положень законодавства вбачається, що джерелом фінансування оплати праці помічника судді є Державний бюджет. Оплата праці помічників здійснюється на підставі актів КМУ в межах бюджетних асигнувань.
Позивач як помічник судді має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства, що регулюють засади та умови діяльності помічника судді, в тому числі і порядок оплати його праці.
Так, умови оплати праці помічників суддів визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці працівників державних органів, на яких не поширюється дія Закону України “Про державну службу” від 24 грудня 2019 р. № 1112, якою затверджено Умови оплати праці працівників патронатних служб у державних органах, відповідно до п.2 яких посадові оклади працівників патронатних служб визначаються за схемами посадових окладів (у коефіцієнтах) згідно з додатками 1-6.
Додатком 6 до Умов оплати праці працівників патронатних служб у державних органах затверджено Схему посадових окладів працівників патронатних служб у системі правосуддя (у коефіцієнтах).
Положенням про помічника судді, передбачено виплату помічникам окрім посадових окладів також надбавки за інтенсивність праці, надбавки за виконання особливо важливої роботи, премій, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та надбавки за вислугу років.
Поряд із цим, як вбачається із матеріалів справи, а саме наказів Овідіопольського районного суду Одеської області №05 г-о/д від 28.08.2017, №05 г-о/д від 17.04.2018, №03 г-о/д від 03.02.2020, №02 г-о/д від 01.03.2021, №04 г-о/д від 16.07.2024 позивачу було доручено за його згодою вести військовий облік військовозобов`язаних та призовників і бронювання військовозобов`язаних за судом без визначення такими наказами розміру оплати праці за виконання таких додаткових обов`язків.
Засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони встановлює Закон України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі Закон №1932-XII).
Статтею 16 Закону №1932-XII визначені завдання підприємств, установ та організацій і обов`язки їх посадових осіб у сфері оборони.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону №1932-XII посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності, зокрема, виконують передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони; забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.
Частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На момент виникнення спірних правовідносин був чинний Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (далі Порядок №921, був чинний до 05.01.2023), який визначав механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та виконавчими апаратами районних, обласних рад (далі - державні органи), територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, військовими частинами, підприємствами, установами, організаціями та закладами освіти незалежно від їх підпорядкування та форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
За визначенням пункту 2 Порядку № 921 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.
Військовий облік здійснюється з урахуванням встановленого в Україні порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб, організовується і безпосередньо ведеться державними органами, а також підприємствами, установами та організаціями, в яких призовники і військовозобов`язані працюють (навчаються) (пункт15 Порядку № 921).
Пунктом 11 Порядку № 921 було передбачено, що за наявності на військовому обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях менше 500 призовників і військовозобов`язаних обов`язки щодо ведення військового обліку покладаються на посадову особу служби персоналу або служби управління персоналом, якій встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу, крім державних службовців.
05.01.2023 набрав чинності Порядок №1487, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Згідно з пунктом 8 Порядку №1487 організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.
Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).
У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.
Пунктом 10 Порядку №1487 передбачено, що за наявності на військовому обліку менше 500 призовників, військовозобов`язаних та резервістів обов`язки щодо ведення військового обліку покладаються на особу служби персоналу, якій встановлюється доплата в розмірі до 50 відсотків посадового окладу, а для державних службовців - в межах економії фонду оплати праці.
Міністерство соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) листом від 09.02.2018 №227/0/101-18/281 надало роз`яснення щодо встановлення доплати за ведення військового обліку, які полягають у такому: «Якщо на посадову особу кадрового підрозділу або служби управління персоналом покладаються додаткові обов`язки з ведення військового обліку, які не передбачено посадовою інструкцією, то за їх виконання встановлюється відповідна доплата».
Із аналізу наведених положень Порядку №921, Порядку №1487, а також роз`яснень Мінсоцполітики вбачається, що доплата за ведення військового обліку встановлюється для осіб служби персоналу та за умови покладення на них додаткових обов`язків з ведення військового обліку, які не передбачені посадовою інструкцією (функціональними обов`язками). 
Як встановлено судом в ході розгляду справи позивач працював в Овідіопольському районному суді Одеської на посаді помічника судді, був працівником патронатної служби у суді, що не відноситься до служби персоналу. Також посада помічника судді не відноситься до посад держаної служби. 
На позивача за його згодою були покладені обов`язки із ведення військового обліку, що не передбачені посадовою інструкцією помічника судді.
Втім, суд не вбачає підстав для поширення на спірні правовідносини дії положень п.11 Порядку №921 та п.10 Порядку №1487, адже ними передбачено доплату у розмірі до 50 відсотків посадового окладу для особи служби персоналу, або для державних службовців, до яких позивач не належить. 
Враховуючи зміст положень Порядку №921, Порядку №1487 та закладення законодавцем можливості визначення доплати виходячи із посадового окладу особи служби персоналу, або державного службовця, визначення такої доплати саме із посадового окладу помічника судді, суд вважає протиправним.
Суд також зауважує, що складові оплати плаці помічника судді визначені Положенням про помічника судді, затвердженим Рішення Ради суддів України від 18.05.2018 № 21, а також постановою Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці працівників державних органів, на яких не поширюється дія Закону України “Про державну службу” від 24 грудня 2019 р. № 1112, які не передбачають виплату будь яких інших доплат (окрім посадових окладів, надбавки за інтенсивність праці, надбавки за виконання особливо важливої роботи, премій, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та надбавки за вислугу років), в тому числі і доплати за ведення військового обліку. Також суд враховує, що наказами Овідіопольського районного суду Одеської області №05 г-о/д від 28.08.2017, №05 г-о/д від 17.04.2018, №03 г-о/д від 03.02.2020, №02 г-о/д від 01.03.2021, №04 г-о/д від 16.07.2024 позивачу було доручено вести військовий облік за його згодою, без встановлення доплати або встановлення іншої виду оплати такими наказами.
Таким чином, суд не вбачає протиправності в діях Овідіопольського районного суду Одеської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за ведення військового обліку у розмірі 50% посадового окладу за період з 28.08.2017 по 16.06.2025, а відтак і підстав для задоволення позову.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачі довели правомірність своїх дій у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Судові витрати не розподіляються.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:

Залишити без задоволення позов ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: 
Овідіопольський районний суд Одеської області, код ЄДРПОУ 02897738, адреса: вул. Берегова, 9, с-ще Овідіополь, Одеський район, Одеська область. 67800.
Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, код ЄДРПОУ 26302945, адреса: вул. Дмитра Іванова, 2, м.Одеса, 65005.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА