ЄУНСС: 453/26/26
НП: 2/453/344/26

РІШЕННЯ
іменем України

10 липня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі: 
головуючого – судді Микитина В.Я.,
з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б., 
позивачка 1 –  ОСОБА_1 ;
позивач 2 –  ОСОБА_2 ;
відповідач 1 –  ОСОБА_3 ;
відповідач 2 –  ОСОБА_4 ;
зміст позовних вимог – про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та в порядку спадкування за законом;
розглянувши дану цивільну справу у підготовчому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами загального позовного провадження, за участі представниці обох позивачів – адвокатки Комарницької М.В., -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.
Позивачка ОСОБА_1 07.01.2026 року засобами поштового зв`язку скерувала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 08.01.2026 року за вх. № 76, в якій просить ухвалити рішення про визнання за нею у цілому право власності на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 129,4 кв. м., житловою площею – 64,6 кв. м., допоміжною площею – 64,8 кв. м., з верандою «а» та підвалом «а(пд)», господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Ж), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами – огорожею № 1, № 2, воротами № 4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на його частину як на майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та на інших його частини – у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області. Питання щодо стягнення на свою користь з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частинах судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 4 880 грн. 49 коп., позивачка ОСОБА_1 не порушує.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Комарницька М.В., 28.05.2026 року через канцелярію подали у Сколівський районний суд Львівської області позовну заву у новій редакції, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 764456, в якій просять ухвалити рішення про визнання за ними право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 129,4 кв. м., житловою площею – 64,6 кв. м., допоміжною площею – 64,8 кв. м., з верандою «а» та підвалом «а(пд)», господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Ж), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами – огорожею № 1, № 2, воротами № 4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на його частину за позивачкою 1 ОСОБА_1 як на майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, на його частину за позивачем 2 ОСОБА_2 як на майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та на його частини за позивачкою 1 ОСОБА_1 – у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області. Питання щодо стягнення на свою користь з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частинах судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 4 880 грн. 49 коп., позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не порушують.
Позовні вимоги заяви у новій редакції обґрунтовано тим, що спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами належав колгоспному двору, головою котрого був батько/дід сторін у справі – ОСОБА_6 , про що стверджував втрачений правовстановлюючий документ – Свідоцтво про право власності на жилий будинок, видане 25.01.1990 року виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області на підставі відповідного його ж рішення від 18.01.1990 року за № 9, проте копії обох документів збереглися в даних технічного архіву КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Своєю чергою, членами вищевказаного колгоспного двору були ОСОБА_5 як дружина голови двору, а також позивачка 1 ОСОБА_1 як дочка голови двору та позивач 2 ОСОБА_2 як онук голови колгоспного двору, тобто кожному з них належало по частці у майні вищевказаного колгоспного двору. Батько/дід сторін у справі – ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідного розпорядження щодо належної йому частки у майні вищевказаного колгоспного двору на випадок своєї смерті за життя не зробив, у зв`язку з чим спадкування такої частки повинно здійснюватися за законом. Матір/бабуся сторін у справі – ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідного розпорядження щодо належної їй частки у майні вищевказаного колгоспного двору на випадок своєї смерті за життя також не зробила, у зв`язку з чим спадкування такої частки аналогічно повинно здійснюватися за законом. Позивачка 1 ОСОБА_1 стверджує, що спершу матір/бабуся сторін у справі – ОСОБА_5 , як єдина спадкоємиця першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , прийняла спадщину – тобто частину у майні вищевказаного колгоспного двору, оскільки лише вона із зазначеної черги спадкоємців прийняла спадщину в силу того, що вступила в управління та володіння нею, а згодом вже позивачка 1 ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця першої черги за законом прав та обов`язків після смерті матері/бабусі сторін у справі – ОСОБА_5 щодо належних їй часток ( + = ) у майні вищевказаного колгоспного двору, оскільки лише вона із зазначеної черги спадкоємців прийняла спадщину в силу того, що вступила в управління та володіння нею. Обоє відповідачів – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 хоча й також відносяться до спадкоємців першої черги за законом після смерті спадкодавиці ОСОБА_5 , однак вони не прийняли спадщини після її смерті, так як вони не вступили в управління та володіння нею. Проте, обоє позивачів – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть оформити кожен своє право на частину, а позивачка 1 ОСОБА_1 не може оформити своє право на частини спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами як майно колишнього колгоспного двору, оскільки це не передбачено чинним законодавством, а також був втрачений правовстановлюючий документ на цей об`єкт нерухомості. З цією метою, зокрема, обоє позивачів – ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зверталися в усному порядку до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, однак останньою відмовлено в оформленні права спільної часткової власності на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, мотивуючи відсутністю у Сколівській міської ради Стрийського району Львівської області відповідних повноважень, та рекомендовано звертатися для вирішення цього питання до суду. З огляду на вказане, отримавши також попередньо ще й відмову Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України позивачці 1 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на частини спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавиці ОСОБА_5 , обоє позивачів – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була змушені звертатися за захистом своїх прав на вказаний об`єкт нерухомості в цілому до суду із даним позовом.
Відповідач 1 ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до нього та до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та в порядку спадкування за законом, у запропоновані судом строки та порядку не подав. Однак зазначений відповідач у своїй поданій на адресу суду письмовій заяві про проведення розгляду цієї справи по суті за його відсутності, одночасно зазначив про те, що викладені обома позивачами – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїй позовній заяві у новій редакції обставини не оспорює, а позов визнає. Зазначений відповідач вказав також про обізнаність із наслідками визнання ним позову.
Відповідач 2 ОСОБА_4 відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та до нього про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та в порядку спадкування за законом, у запропоновані судом строки та порядку не подав. Однак зазначений відповідач у своїй поданій на адресу суду письмовій заяві про проведення розгляду цієї справи по суті за його відсутності, одночасно зазначив про те, що викладені обома позивачами – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїй позовній заяві у новій редакції обставини не оспорює, а позов визнає. Зазначений відповідач вказав також про обізнаність із наслідками визнання ним позову.

Заяви та клопотання сторін у справі. 
Позивачка ОСОБА_1 12.02.2026 року засобами електронного зв`язку скерувала у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-229, у котрій просила проводити підготовче засідання за її відсутності, при цьому підготовче провадження просила закрити, а цю справу призначити до розгляду по суті.
Відповідач 1 ОСОБА_3 12.02.2026 року засобами електронного зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-230, у котрій зазначив про визнання позову та одночасно просив проводити судовий розгляд цієї справи по суті за його відсутності, обізнаний із наслідками визнання ним позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідач 2 ОСОБА_3 27.02.2026 року засобами електронного зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-328, у котрій зазначив про визнання позову та одночасно просив проводити судовий розгляд цієї справи по суті за його відсутності, обізнаний із наслідками визнання ним позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.
Позивачка ОСОБА_1 11.03.2026 року засобами електронного зв`язку скерувала у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-394, у котрій просила проводити судовий розгляд цієї справи за її відсутності, при цьому клопотала долучити до матеріалів цієї справи додаткові письмові докази.
Позивачка 1 ОСОБА_1 28.04.2026 року засобами електронного зв`язку скерувала у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-667, у котрій просила відкласти підготовче засідання після повернення суду до відповідної стадії, в силу неможливості бути присутньою за станом здоров`я.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Комарницька М.В., через канцелярію подали у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № 4452, про долучення до матеріалів цієї справи додаткових доказів.
Відповідач 1 ОСОБА_3 24.06.2026 року засобами поштового зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області заяву про визнання позову, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 01.07.2026 року за вх. № 5451, у котрій зазначив про визнання позову у новій редакції та одночасно просив здійснювати це судове провадження в цілому за його відсутності, обізнаний із наслідками визнання ним позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, у підготовчому засіданні. 
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Комарницька М.В., у підготовчому засіданні заявила усне клопотання про продовження перерви у підготовчому засіданні в силу необхідності вчинити однією із сторін у цій справі певної процесуальної дії.
Відповідач 2 ОСОБА_3 08.07.2026 року засобами електронного зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області заяву про визнання позову, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-1107, у котрій зазначив про визнання позову у новій редакції та одночасно просив здійснювати це судове провадження в цілому за його відсутності, обізнаний із наслідками визнання ним позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.
Інших заяв та/чи клопотань від сторін у цій справі до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Оскільки обома відповідачами у позовній заяві вказані фізичні особи, які не мають статусу підприємців, то суддею, на виконання вимог частин, 6, 8 ст. 187 ЦПК України, невідкладно було вжито заходів для отримання з Єдиного державного демографічного реєстру та від Міжгірської селищної територіальної громади інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) таких фізичних осіб – відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..
Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2223799 від 09.01.2026 року, відповідач й ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Своєю чергою, відповідно до даних Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 13.01.2026 року за вих. № 16-06/65, відповідач 2 ОСОБА_4 облікується за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 09.01.2026 року, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі – зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 12.02.2026 року, 10:00 год.. За власною ініціативою витребувано від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належно засвідчену копію спадкової справи № 219/2025, заведеної 09.10.2025 року після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області.
Від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.02.2026 року на відповідну ухвалу у частині витребування доказів до Сколівського районного суду Львівської області надійшла належно засвідчена копія спадкової справи № 219/2025, заведеної 09.10.2025 року після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області, із супровідним листом, що був зареєстрований в діловодстві за вх. № 770, з якоїне вбачається тієї обставини, що розгляд цієї справи та ухвалене у ній рішення у майбутньому може вплинути на права та/чи законні інтереси будь-яких інших осіб, окрім як тих, хто приймає участь у справі.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.02.2026 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті – зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 12.03.2026 року о 14:00 год.. 
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.03.2026 року у цій справі постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження. Призначено підготовче судове засідання у цій справі на 31.03.2026 року о 10:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, з повідомленням її сторін.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 31.03.2026 року підготовче засідання відкладено на підставі ч. 2 ст. 198, пункту 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, на 28.04.2026 року о 14:30 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. 
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 28.04.2026 року підготовче засідання відкладено на підставі ч. 2 ст. 198, пункту 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, на 28.05.2026 року о 12:30 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. 
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 28.05.2026 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.07.2026 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, в силу уточнення позовних вимог та подання обома позивачами – ОСОБА_8 та ОСОБА_2 позовної заяви у новій редакції й прийняття такої судом.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 01.07.2026 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 09.07.2026 року о 11:30 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, в силу задоволення відповідного клопотання адвокатки Комарницької М.В. про це.
Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного у ній підготовчого засідання.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у призначене підготовче засідання не з`явилися, однак забезпечили явку своєї уповноваженої представниці – адвокатки Комарницької М.В., яка висловила позицію на підтримання позовних вимог своїх довірителів до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та в порядку спадкування за законом, з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому позові у новій його редакції, просила позов задовольнити у повному обсязі, а рішення про задоволення позовних вимог ухвалити у підготовчому засіданні. 
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у призначене підготовче засідання не з`явилися. 
Судом було задоволено заяви вказаних відповідачів про проведення підготовчого засідання за їх відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 200, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд не вбачав перешкод для здійснення розгляду цієї справи у підготовчому засіданні за відсутності усіх сторін й ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, на підставі наявних у суду матеріалів. 
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Усі заяви та клопотання були вирішені Сколівським районним судом Львівської області у встановленому порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно з частинами 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
В силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи у підготовчому засіданні порушення прав позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру та причетність до порушення таких їх прав відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 
Сторонами у цій справі у позовній заяві, позовній заяві у новій редакції та у заявах процесуального характеру (про визнання позову) визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими вони (за винятком позивача 2 ОСОБА_2 ) є між собою рідними сестрою та братами, а їх батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , обоє за національністю українці, натомість позивач 2 Ульмер є сином позивачки 1 ОСОБА_1 , й суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами у справі.
Судом встановлено, що батько/дід сторін у справі – ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 72 років у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії НОМЕР_1 , виданим повторно 04.06.2022 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відповідності до актового запису виконавчого комітету Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області про смерть за № 36 від 07.11.1997 року (копія міститься у справі, а. с. 10). Своєю чергою, матір/бабуся сторін у справі – ОСОБА_5 , після смерті якої позивачка 1 ОСОБА_1 має намір оформити спадщину за законом, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 68 років у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії НОМЕР_2 , виданим повторно 04.06.2022 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відповідності до актового запису виконавчого комітету Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області про смерть за № 41 від 30.10.2001 року (копія міститься у справі, а. с. 11). 
Як вбачається з Виписки з погосподарської книги с. Підгородці Стрийського району Львівської області, сформованого Підгородцівським старостинським округом виконавчого комітету Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області 15.12.2025 року за вих. № 229 (міститься у справі, а. с. 17), а також довідки Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області від 06.03.2026 року за вих. № 123 (копія міститься у справі, а. с. 80), домоволодіння по АДРЕСА_1 з відповідним особовим рахунком № НОМЕР_3 відносилося до господарства із суспільної групи господарств – колгоспний двір, головою якого був записаний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , членами якого були його дружина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , їх дочка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та їх онук – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Зазначене господарство збереглося станом на 15.04.1991 року. 
Судом встановлено, шо право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 було зареєстроване (оформлене) виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області за зазначеним колгоспним двором, головою якого був батько сторін у справі – ОСОБА_6 , ще за життя останнього, а саме 25.01.1990 року, про що було видано відповідне свідоцтво (копія міститься у справі, а. с. 13), проте такий правовстановлюючий документ в оригіналі у подальшому був втрачений. Технічним паспортом на домоволодіння по АДРЕСА_1 , виготовленого КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивачки 1 ОСОБА_1 13.10.2025 року (копія міститься у справі, а. с. 18-24), вбачається, що спірне домоволодіння складається з будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 129,4 кв. м., житловою площею – 64,6 кв. м., допоміжною площею – 64,8 кв. м., з верандою «а» та підвалом «а(пд)», господарських будівель – трьох сараїв (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральні (позначена у технічній документації літерою Г), навісу (позначений у технічній документації літерою Ж), колодязя (позначений у технічній документації літерою К), та господарських споруд – огорожі № 1, № 2, воріт № 4. Будинок садибного типу побудований в 1969 році, а господарські будівлі та споруди – у 1970 році, спірне домоволодіння в цілому не являється об`єктом самочинного будівництва.
Обставина щодо реєстрації та існування станом на 31.12.2012 року права власності на спірне домоволодіння за зазначеним колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_6 , як і вищевказаних технічних характеристик цього домоволодіння, стверджується також довідкою, сформованою КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 28.10.2025 року за вих. № 2562 (копія міститься у справі, а. с. 14). 
Отже, членами кологоспного двору, до котрого входило спірне домоволодіння, залишилися спершу матір/бабуся сторін у справі – ОСОБА_5 , позивачка 1 ОСОБА_1 та позивач 2 ОСОБА_2 , а опісля смерті матері/бабусі сторін у справі ОСОБА_5 , - позивачка 1 ОСОБА_1 та позивач 2 ОСОБА_2 , а їх частка у майні цього колгоспного двору становила по частині. У той же час, спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_6 як колишнього голови цього колгоспного двору, відкрилася у день смерті останнього, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , а спадщина після смерті спадкодавиці ОСОБА_5 як члена цього колгоспного двору, відкрилася у день смерті останньої, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом встановлено, що обоє вказаних спадкодавців за життя на випадок своєї смерті заповіту щодо розпорядження своїми правами та обов`язками, у тому числі й правом на належні кожному частки у майні зазначеного колгоспного двору, не зробили. Відповідно, спадкування після смерті цих спадкодавців повинно відбуватися за законом. Так, спершу матір/бабуся сторін у справі – ОСОБА_5 , як єдина спадкоємиця першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , прийняла спадщину – тобто частину у майні вищевказаного колгоспного двору, оскільки лише вона із зазначеної черги спадкоємців прийняла спадщину в силу того, що вступила в управління та володіння нею, а згодом вже позивачка 1 ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця першої черги за законом прав та обов`язків після смерті матері/бабусі сторін у справі – ОСОБА_5 щодо належних їй часток ( + = ) у майні вищевказаного колгоспного двору, оскільки лише вона із зазначеної черги спадкоємців прийняла спадщину в силу того, що вступила в управління та володіння нею. Своєю чергою, обоє відповідачів – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 хоча й також відносяться до спадкоємців першої черги за законом після смерті спадкодавиці ОСОБА_5 , однак вони не прийняли спадщини після її смерті, так як вони не вступили в управління та володіння нею. 
Обоє позивачів – ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зверталися в усному порядку до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, однак останньою відмовлено в оформленні права спільної часткової власності на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, мотивуючи відсутністю у Сколівській міської ради Стрийського району Львівської області відповідних повноважень, та рекомендовано звертатися для вирішення цього питання до суду.
Позивачка 1 ОСОБА_1 зверталася до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, однак 04.11.2025 року одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії за вих. № 673/01-16 (копія містяться у справі, а. с. 35), через відсутність/втрату правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна. 

Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування.
Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкти нерухомого мана, котре входило до колгоспного двору, у тому числі й внаслідок спадкування таких прав, в залежності від часу виникнення та існування відповідних правовідносин, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом Української РСР 1963 року (надалі – ЦК Української РСР 1963 року), Законом Української СРСР «Про власність в СРСР», Постановою Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 року за № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»», Вказівками по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, Переліком правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та іншими нормативно-правовими актами.
Так, прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки згадані вище правовідносини щодо майна колгоспного двору та спадкування частки у такому майні виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами.
Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. 
Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Згідно з вимогами ст. 4 згаданої Постанови, у разі смерті голови (члена) колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів.
Як роз`яснюється у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення у дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року). 
Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. 
Так, відповідно до статей 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до статей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір – це сімейно-трудове об`єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку у його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст. 126 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст. 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. 
Відповідно до пункту 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства. 
Згідно з вимогами ст. 4 Постанови Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 року за № «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», загальні правила спадкування щодо частки голови (члена) колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. У разі смерті голови (члена) колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів. 
За змістом ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. 
Відповідно до ч. 1 ст. 529 ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи у підготовчому засіданні.
Оскільки судом на підставі зібраних та перевірених у судовому засіданні письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку встановлено, що спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами належав колгоспному двору, головою котрого був батько/дід сторін у справі – ОСОБА_6 , і зберігся після припинення його існування, а обоє позивачів – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є тими з членів колгоспного двору, які не втратили права на частку в майні цього колгоспного двору й бажають його оформити, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначених порушених прав вказаних позивачів у спосіб визнання за ними відповідного права на частину спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами як на належну їй частку у майні цього колишнього колгоспного двору. 
Щодо права на частини спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами як на частку у майні цього колгоспного двору у порядку спадкування після смерті матері/бабусі сторін у справі – ОСОБА_5 , то така підлягає спадкуванню позивачкою 1 ОСОБА_1 як тією єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину, у межах пред`явлених нею позовних вимог у наведеній частині.
Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, слід визнати за позивачкою 1 ОСОБА_1 право власності на частини спірного об`єкта нерухомого майна – житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 129,4 кв. м., житловою площею – 64,6 кв. м., допоміжною площею – 64,8 кв. м., з верандою «а» та підвалом «а(пд)», господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Ж), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами – огорожею № 1, № 2, воротами № 4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на його частину як на майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та на його частини – у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області. 
Своєю чергою, за позивачем 2 ОСОБА_2 слід визнати право власності на частину спірного об`єкта нерухомого майна – житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 129,4 кв. м., житловою площею – 64,6 кв. м., допоміжною площею – 64,8 кв. м., з верандою «а» та підвалом «а(пд)», господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Ж), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами – огорожею № 1, № 2, воротами № 4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору. 

Щодо розподілу судових витрат у справі.
Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті обома позивачами – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами майнового характеру, у загальному розмірі 4 880 грн. 49 коп. (інвентаризаційна вартість спірного об`єкта нерухомого майна) і підтверджуються відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, з урахуванням відповідної позиції цих позивачів з вказаного приводу, які не ставлять питання про їх стягнення на свою користь пропорційно з обох відповідачів у випадку задоволення вимог їх позовної заяви у новій редакції, слід залишити за ними, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України.
Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами майнового характеру, матеріали цієї справи не містять.
Окремо належить наголосити, що відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.
Отож, наведені вище судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору у частині, з урахуванням роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», й так належало б покласти на позивачку 1 ОСОБА_1 , як спадкоємицю за законом половини спірного майна, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4-5, 12-13, 77-82, 89-90, 95, 133, 141, 200, 206, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та в порядку спадкування за законом, - задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 129,4 кв. м., житловою площею – 64,6 кв. м., допоміжною площею – 64,8 кв. м., з верандою «а» та підвалом «а(пд)», господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Ж), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами – огорожею № 1, № 2, воротами № 4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на його частину як на майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та на його частини – у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підгородці Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 129,4 кв. м., житловою площею – 64,6 кв. м., допоміжною площею – 64,8 кв. м., з верандою «а» та підвалом «а(пд)», господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Ж), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами – огорожею № 1, № 2, воротами № 4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 

Повне найменування сторін у справі.
Позивачка 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_4 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.
Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_4 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.
Відповідач 1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_6 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_5 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній. 
Відповідач 2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_7 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_6 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Рішення суду проголошено: 10 липня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН