ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7401/26 Справа № 176/1629/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:         Гапонова А.В., Красвітної Т.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №176/1629/26 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену у складі судді Гусейнова К.А.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неправильним застосуванням аналогії закону, що призвело до обмеження конституційного права заявника на правову допомогу та справедливий суд. 
В апеляційній скарзі зазначає, що нею було надано всі необхідні докази на підтвердження заявлених вимог.
Стверджує, що на даний час діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Вона не працює та доходів не має.
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.
У зв`язку із чим просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не подано документів, що підтверджують факт проживання дитини ОСОБА_3 разом із заявником. Крім того, шлюб між ОСОБА_2 та заявницею був укладений 14 березня 2023 року та її прізвище до укладення шлюбу було « ОСОБА_4 », однак в свідоцтвах про народження дітей матір`ю зазначена ОСОБА_1 , а не ОСОБА_5 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина третя статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України).
Статтею 163 ЦПК України врегульовано питання щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.
Так, частиною другою цієї статті Кодексу визначено, що у заяві повинно бути зазначено, зокрема, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. Наказне провадження є специфічною формою захисту прав кредитора за допомогою письмових доказів проти сторони боржника,яка не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.
Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.
З огляду на наведені правові норми, в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, судовий наказ видається без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

У справі встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Звернувшись із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей, ОСОБА_1 зазначила, що на час звернення із цією заявою діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Вона не працює та доходів не має.
До заяви про видачу судового наказу було долучено витяги з реєстру територіальної громади від 23 липня 2024 року, відповідно до яких заявник ОСОБА_1 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 в переліку додатків до заяви зазначила про долучення витягів з реєстру територіальної громади про місце проживання її та неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та, в тому числі  ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.
Судом не було складено акт про відсутність зазначеного заявником витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання неповнолітньої  ОСОБА_3 , який було долучено до суду апеляційної інстанції.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що шлюб між ОСОБА_2 та заявницею був укладений 14 березня 2023 року та її прізвище до укладення шлюбу було « ОСОБА_4 », однак в свідоцтвах про народження дітей (які видані повторно 01 червня 2023 року) матір`ю зазначена ОСОБА_1 , а не ОСОБА_5 , на переконання колегії суддів, не є підставою для відмови у видачі судового наказу та не спростовують того, що заявник є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року про відмову у видачі судового наказу скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити. 
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року про відмову у видачі судового наказу у справі №176/1629/26 — скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2026 року.

Судді: