ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" серпня 2026 р. | м. Харків | Справа № 922/2188/26

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом | Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Буд" (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 34; код ЄДРПОУ: 36506383)
до | Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» (61153, м. Харків, пр. Ювілейний 56; код ЄДРПОУ: 42096004)
про | стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

18.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Буд" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ”, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕСУРС-БУД” суму основного боргу у розмірі 400 000,00 грн, штраф у розмірі 200 000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 59 270,82 грн, 3% річних у розмірі 18 276,93 грн та судові витрати у розмірі 10 163,22 грн судового збору, 17 500,00 грн витрат на правничу допомогу.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № РББ-240084 від 08.05.2024 в частині своєчасної та повної оплати поставленої продукції та наданих послуг. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.06.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2188/26. Вирішено розгляд справи №922/2188/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу відповідно до статті 251 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов; відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження у справі №922/2188/26 від 19.06.2026 в той же день було доставлено відповідачу до його Електронного кабінету, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа.
Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.
Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Однак, відповідач своїм правом наданим відповідно до ст.ст.251,252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Разом з цим, 20.08.2026 через кабінет Електронного суду від представника позивача надійшла заява (вх.№20509 від 20.08.2026) в якій, керуючись ч.7 ст.162 та ч.7 ст.164 ГПК України, позивач повідомляє про відкриття Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Буд" (ідентифікаційний номер: 36506383) в Акціонерному товаристві "ОТП БАНК" поточних рахунків та подає до суду довідку АТ "ОТП БАНК", вих.№i257893 від 05.01.2026.
Так, Законом України від 07 квітня 2026 року №4833-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження» до Господарського процесуального кодексу України внесено, зокрема, зміни до статей 162 та 164, якими передбачено обов`язок позивача зазначати у позовній заяві та подавати до суду інформацію щодо рахунку для отримання грошових коштів.
Водночас відповідно до пункту 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України №4833-IX цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім окремих його положень, для яких встановлено інший строк набрання чинності. Положеннями цього пункту не передбачено набрання чинності змінами, внесеними до статей 162 та 164 ГПК України, раніше загального строку.
Таким чином, положення частини 7 статті 162 та частини 7 статті 164 ГПК України, на які посилається представник позивача у заяві (вх.№20509 від 20.08.2026), станом на 20.08.2026 чинності не набрали та, відповідно, не підлягали застосуванню на зазначену дату.
З огляду на викладене, подання позивачем заяви з посиланням на зазначені норми та довідки АТ «ОТП БАНК» не обумовлено вимогами чинного на дату її подання Господарського процесуального кодексу України. Водночас сама подана заява та додана до неї довідка можуть бути долучені до матеріалів справи, а відтак суд вказані документи долучає до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в електронний кабінет.
Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Проте, станом на день ухвалення цього рішення від відповідача будь-яких заяв по суті спору та/або з процесуальних питань до суду не надходило.
Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
08 травня 2024 року між Приватним підприємством “РЕСУРС БУД” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” (покупець) було укладено договір поставки №РББ-240084 (надалі - Договір).
Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію, а покупець прийняти та своєчасно оплатити продукцію та послуги з поставки продукції.
Загальна сума Договору складається з сумарної вартості усіх видаткових накладних та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), що оформляються сторонами під час дії цього Договору (п.1.4. Договору).
Згідно із пунктом 3.1. Договору, оплата продукції та послуг здійснюються покупцем на умовах 100% попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу.
Пунктом 3.2. Договору передбачено, що у разі продажу та поставки продукції на умовах відстрочення платежу, оплата продукції та послуги здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту складання видаткової та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) постачальником.
Відповідно до пунктів 3.4. та 3.5. Договору, оплата продукції та послуг здійснюється покупцем на підставі цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. В призначенні платежу покупець зобов`язаний вказати: “оплата продукції та послуг згідно Договору поставки №РББ-240084 від 08 травня 2024 року”. Якщо покупець в призначенні платежу замість узгодженого запису зазначить рахунок-фактуру, що виписувався по цьому Договору, оплачені грошові кошти зараховуються постачальником в оплату продукції та послуг, які є не оплаченими в порядку черговості виконання зобов`язань.
Згідно з пунктами 4.4., 4.6., 4.7. Договору по факту відвантаження продукції постачальник складає видаткову накладну та надає її на підпис покупцю. Покупець зобов`язаний підписати видаткову накладну протягом 3 (трьох) робочих днів з дати надання (надіслання) постачальником. В разі надання послуг з поставки замовленої продукції, постачальник складає акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та надає його на підпис покупцю. Покупець зобов`язаний підписати акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом 3 (трьох) робочих днів з дати надання (надіслання) постачальником. Перехід права власності на продукцію від постачальника до покупця відбувається після передачі продукції, про що сторони підписують видаткову накладну та/або по товарно-транспортну накладну.
Відповідно до п. 4.9. Договору, сторони дійшли згоди про те, що одностороння відмова від підписання видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) та акту звірки взаємних розрахунків не допускається. У разі не повернення покупцем підписаних видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надіслання, сторони погоджуються, що продукція була отримана покупцем, а послуги щодо поставки були прийняті.
Строк дії Договору був узгоджений сторонами по 31.12.2024 (п. 8.1. Договору), а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.
Пунктом 4.11. Договору сторони узгодили, що у разі укладення між сторонами Договору про врегулювання відносин електронного документообігу, оформлення та обмін документами по виконанню даного Договору здійснюється на умовах визначених в Договорі про врегулювання відносин електронного документообігу. У разі не укладення сторонами відповідного договору щодо врегулювання відносин електронного документообігу, сторони керуються умовами даного Договору щодо оформлення та обміну документами по виконанню даного Договору.
Відповідно до п.6.2. Договору, за прострочення оплати поставленої продукції та наданих послуг з поставки продукції відповідно до умов цього Договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, інфляційні.
Згідно з п.6.3. Договору, сторони домовилися, що позовна давність про сплату штрафу, пені, встановлюється в межах терміну загального строку позовної давності - 3 роки.
Відповідно до п.6.5. Договору, у випадку прострочення оплати поставленої продукції та надання послуг з поставки продукції відповідно до умов даного Договору, покупець сплачує штраф постачальнику у розмірі 50% від вартості неоплаченої продукції та наданих послуг з поставки продукції.
28.04.2022 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №Е-2022/01145 про врегулювання відносин електронного документообігу (надалі Договір №Е-2022/01145), який діє на даний час, оскільки відповідно до п. 4.2. Договору №Е-2022/01145, якщо жодна із сторін не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії даного Договору не повідомить іншу сторону у письмовій формі про небажання продовжувати строк його дії, даний Договір автоматично продовжує свою дію на один календарний рік та на кожний наступний календарний рік і кількість таких продовжень строку дії є необмеженою.
На підставі Договору поставки, позивачем було здійснено поставку продукції та надано послуги з поставки продукції, що підтверджується підписаними між позивачем та відповідачем видатковими накладними та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 10 383 274.48 грн, а саме:
- видатковою накладною №РБК-001935 від 09.06.24 на суму 1 461 879,00 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-001935 від 09.06.24 на суму 293 780,16 грн;
- видатковою накладною №РБК-002124 від 22.06.24 на суму 234 840,00 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002124 від 22.06.24 на суму 47 193,60 грн;
- видатковою накладною №РБК-002124-2 від 22.06.24 на суму 1 269 897,30 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002124-2 від 22.06.24 на суму 257 559,07 грн;
- видатковою накладною №РБК-002532 від 13.07.24 на суму 11 211,60 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002532 від 13.07.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-002638 від 17.07.24 на суму 87 450,49 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002638 від 17.07.24 на суму 19 467,36 грн;
- видатковою накладною №РБК-002682 від 19.07.24 на суму 9 249,58 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002682 від 19.07.2 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-002715 від 22.07.24 на суму 9 249,58 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002715 від 22.07.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-002733 від 24.07.24 на суму 80 162,94 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002733 від 24.07.24 на суму 16 871,71 грн;
- видатковою накладною №РБК-002761 від 26.07.24 на суму 9 810,16 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-002761 від 26.07.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-002828 від 30.07.24 на суму 92 495,71 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002828 від 30.07.24 на суму 19 467,36 грн;
- видатковою накладною №РБК-002888 від 01.08.24 р. на суму 9 810,16 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002888 від 01.08.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-002905 від 03.08.24 на суму 64 747,00 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002905 від 03.08.24 на суму 13 627,15 грн;
- видатковою накладною №РБК-002965від 07.08.24 на суму 26 627,56 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-002965 від 07.08.24 на суму 5 604,24 грн;
- видатковою накладною №РБК-003019 від 10.08.24 на суму 59 590,66 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003019 від 10.08.24 на суму 12 388,32 грн;
- видатковою накладною №РБК-003028 від 11.08.24 на суму 309 695,26 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003028 від 11.08.24 на суму 62 236,56 грн;
- видатковою накладною №РБК-003014 від 12.08.24 р. на суму 49 331,04 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003014 від 12.08.24 на суму 10 382,59 грн;
- видатковою накладною №РБК-003074 від 13.08.24 р. на суму 35 226,00 грн;
- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003074 від 13.08.24 на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною №РБК-003128 від 15.08.24 на суму 10 133,72 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003128 від 15.08.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-003113 від 15.08.24 на суму 86 329,32 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003113 від 15.08.24 на суму 18 169,54 грн;
- видатковою накладною №РБК-003151 від 16.08.24 р. на суму 8 248,38 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003151 від 16.08.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-003154 від 17.08.24 на суму 82 965,84 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003154 від 17.08.24 на суму 17 461,63 грн;
- видатковою накладною № РБК-003224 від 22.08.24 на суму 291 503,87 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003224 від 22.08.24 на суму 59 286,96 грн;
- видатковою накладною №РБК-003250 від 23.08.24 на суму 2 935,50 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003250 від 23.08.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-003254 від 24.08.24 на суму 51 012,78 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003254 від 24.08.24 на суму 10 736,54 грн;
- видатковою накладною №РБК-003254-2 від 28.08.24 на суму 15 415,96 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003254-2 від 28.08.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною №РБК-003359 від 31.08.24 на суму 554 809,50 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003359 від 31.08.24 на суму 111 494,88 грн;
- видатковою накладною №РБК-003417 від 04.09.24 на суму 150 297,60 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003417 від 04.09.24 на суму 30 203,90 грн;
- видатковою накладною №РБК-003500 від 09.09.24 на суму 51 425,68 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РБК-003500 від 09.09.24 на суму 14 335,06 грн;
- видатковою накладною № РБК-003542 від 11.09.24 на суму 44 202,19 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003542 від 11.09.24 на суму 12 388,32 грн;
- видатковою накладною № РБК-003562 від 13.09.24 на суму 319 530,60 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003562 від 13.09.24 на суму 67 250,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-003592 від 14.09.24 на суму 40 642,06 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003592 від 14.09.24 на суму 8 553,84 грн;
- видатковою накладною № РБК-003610 від 16.09.24 на суму 12 332,76 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003610 від 16.09.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-003614 від 16.09.24 на суму 59 297,10 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003614 від 16.09.24 на суму 11 916,38 грн;
- видатковою накладною № РБК-003641 від 18.09.24 на суму 42 884,38 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003641 від 18.09.24 на суму 9 025,78 грн;
- видатковою накладною № РБК-003675 від 21.09.24 на суму 556 570,80 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003675 від 21.09.24 р. на суму 111 848,83 грн;
- видатковою накладною № РБК-003690 від 21.09.24 на суму 44 005,54 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003690 від 21.09.24 на суму 9 261,74 грн;
- видатковою накладною № РБК-003748 від 27.09.24 на суму 19 059,72 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003748 від 27.09.24 на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-003796 від 30.09.24 на суму 36 998,28 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003796 від 30.09.24 на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-003825 від 01.10.24 на суму 66 428,74 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003825 від 01.10.24 на суму 15 632,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-003873 від 03.10.24 на суму 35 316,54 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003873 від 03.10.24 на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-003899 від 04.10.24 на суму 35 316,54 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003899 від 04.10.24 на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-003914 від 05.10.24 на суму 42 604,09 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003914 від 05.10.24 на суму 12 388,32 грн;
- видатковою накладною № РБК-003929 від 09.10.24 на суму 46 247,86 грн;
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-003929 від 09.10.24 р. на суму 9 733,68 грн;
- видатковою накладною № РБК-004065 від 17.10.24 р. на суму 32 513,64 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004065 від 17.10.24 р. на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-004090 від 20.10.24 р. на суму 553 341,76 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004090 від 20.10.24 р. на суму 111 199,92 грн;
- видатковою накладною № РБК-004104 від 21.10.24 р. на суму 50 452,20 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004104 від 21.10.24 р. на суму 12 388,32 грн;
- видатковою накладною № РБК-004146 від 23.10.24 р. на суму 13 453,92 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004146 від 23.10.24 р. на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-004197 від 26.10.24 р. на суму 38 399,74 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004197 від 26.10.24 р. на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-004237 від 29.10.24 р. на суму 40 361,76 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004237 від 29.10.24 р. на суму 8 494,85 грн;
- видатковою накладною № РБК-004234 від 29.10.24 р. на суму 12 893,34 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004234 від 29.10.24 р. на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-004242 від 30.10.24 р. на суму 54 936,84 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004242 від 30.10.24 р. на суму 11 562,43 грн;
- видатковою накладною № РБК-004241 від 31.10.24 р. на суму 551 874,00 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004241 від 31.10.24 р. на суму 110 904,96 грн;
- видатковою накладною № РБК-004271 від 31.10.24 р. на суму 36 998,28 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004271 від 31.10.24 р. на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-004344 від 05.11.24 р. на суму 13 255,66 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004344 від 05.11.24 р. на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-004375 від 07.11.24 р. на суму 38 883,24 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004375 від 07.11.24 р. на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-004389 від 08.11.24 р. на суму 17 085,06 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004389 від 08.11.24 р. на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-004406 від 10.11.24 р. на суму 38 294,10 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004406 від 10.11.24 р. на суму 8 258,88 грн;
- видатковою накладною № РБК-004437 від 12.11.24 р. на суму 37 115,82 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004437 від 12.11.24 р. на суму 8 612,83 грн;
- видатковою накладною №РБК-004448 від 13.11.24 р. на суму 14 139,36 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004448 від 13.11.24 р. на суму 4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-004480 від 15.11.24 р. на суму 11 488,24 грн. 
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004480 від 15.11.24 р. на суму4 129,44 грн;
- видатковою накладною № РБК-004497 від 18.11.24 р. на суму 19 736,20 грн.
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004497 від 18.11.24 р. на суму 4 129,44 грн. 
- видатковою накладною № РБК-004531 від 19.11.24 р. на суму 11 782,80 грн.
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004531 від 19.11.24 р. на суму 4 129,44 грн. 
- видатковою накладною № РБК-004506 від 19.11.24 р. на суму 118 810,24 грн.
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004506 від 19.11.24 р. на суму 22 711,92 грн. 
- видатковою накладною № РБК-004640 від 28.11.24 р. на суму 22 976,46 грн.
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004640 від 28.11.24 р. на суму 4 601,38 грн. 
- видатковою накладною № РБК-004638 від 28.11.24 р. на суму 331 742,86 грн.
- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № РБК-004638 від 28.11.24 р. на суму 63 416,40 грн.
Відповідачем було частково сплачено за продукцію та послуги з поставки продукції 9 983 274,48 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №2277 від 31.05.24 на суму 1 000 000,00 грн, №2306 від 13.06.24 на суму 755 659,16 грн, №2308 від 21.06.24 на суму 965 000,00 грн,№2350 від 03.07.24 на суму 844 489,97 грн, №2387 від 18.07.24 на суму 122 258,88 грн, №2398 від 18.07.24 на суму 200 000,00 грн, №2457 від 09.08.24 на суму 174 240,92 грн, №2484 від 20.08.24 на суму 778 676,62 грн, №2551 від 05.09.24 на суму 1 000 000,00 грн, №2589 від 19.09.24 на суму 300 000,00 грн, №2539 від 24.09.24 на суму 500 000,00 грн, №2560 від 02.10.24 на суму 500 000,00 грн, №2610 від 17.10.24 на суму 750 061,04 грн, №2627 від 18.10.24 на суму 44 901,96 грн, №2637 від 25.10.24 на суму 400 000,00 грн, №2654 від 31.10.24 на суму 400 000,00 грн, №2726 від 21.11.24 на суму 500 000,00 грн, №2769 від 12.12.24 на суму 747 985,93 грн.
29.05.2025 рішенням №76 загальних зборів власників Приватного підприємства «Ресурс Буд» було вирішено припинити Приватне підприємство «Ресурс Буд», код ЄДРПОУ 36506383 шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс Буд», код ЄДРПОУ 36506383.
Рішенням №82 від 30.09.2025 року загальних зборів власників Приватного підприємства «Ресурс Буд» було внесено зміни в рішення №76 загальних зборів власників в частині найменування правонаступника ПП «Ресурс Буд», а саме: створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Буд». Також вказаним рішенням затвердили передавальний акт прав, зобов`язань та майна Приватного підприємства «Ресурс Буд», код ЄДРПОУ 36506383, правонаступнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Буд», код ЄДРПОУ 36506383.
Відповідно до відомостей що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2025 внесено запис 1000681450000069763 про проведення державної реєстрації юридичної особи в результаті перетворення - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Буд», код ЄДРПОУ 36506383. В графі дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, зазначено: Приватне підприємство «Ресурс Буд», код ЄДРПОУ 36506383.
Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Уразі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно з ч.1 ст.106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюється за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.
Отже, з 30.09.2025 ПП «Ресурс Буд» було припинено в результаті перетворення, правонаступником якого є позивач - ТОВ «Ресурс-Буд», код ЄДРПОУ 36506383.
04.03.2026 позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату заборгованості.
Як стверджує позивач, на дату подачі позовної заяви до суду заборгованість за Договором відповідача перед позивачем становить 400 000,00 грн, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено судом, 08 травня 2024 року між сторонами було укладено договір поставки № РББ-240084, відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію, а покупець - прийняти та своєчасно оплатити продукцію та послуги з її поставки.
За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, а тому правовідносини сторін регулюються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.
Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч.2 ст.265 Господарського кодексу України (тут і надалі – чинного на момент виникнення спірних правовідносин, ГК України) договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Водночас пунктом 3.2 Договору сторони погодили, що у разі поставки продукції на умовах відстрочення платежу її оплата здійснюється покупцем протягом трьох банківських днів з моменту складання відповідних видаткової накладної та акта здачі-прийняття робіт (надання послуг).
Згідно з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк.
Матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем поставки продукції та надання послуг з її поставки на загальну суму 10 383 274,48 грн, що підтверджується видатковими накладними та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), перелік яких наведений в описовій частині цього рішення.
У свою чергу, відповідачем здійснено оплату поставленої продукції та наданих послуг на загальну суму 9 983 274,48 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, наявними в матеріалах справи.
Таким чином, різниця між загальною вартістю поставленої продукції та наданих послуг і здійсненими відповідачем оплатами становить 400 000,00 грн.
Доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості в іншому розмірі, ніж встановлено судом, матеріали справи не містять.
Відповідач доказів на спростування заявленого розміру заборгованості суду не подав.
Отже, з огляду на встановлені обставини, відповідач не виконав належним чином свого грошового зобов`язання за договором поставки, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 400 000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з цим, позивача просить стягнути з відповідача інфляційні збитки у розмірі 59 270,82 грн та 3% річних у розмірі 18 276,93 грн.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.
Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.
Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.
14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.
З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.
Як встановлено судом, останні видаткові накладна та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) складені 28.11.2024.
Відповідно до пункту 3.2 Договору оплата продукції та послуг мала бути здійснена покупцем протягом трьох банківських днів з моменту складання відповідних документів.
Позивач визначив початком періоду прострочення 04.12.2024.
З урахуванням заявленого позивачем періоду суд перевіряє правильність нарахування інфляційних втрат та 3 % річних саме з 04.12.2024.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов Договору поставки та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення штрафу суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Пунктом 6.5 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати поставленої продукції та надання послуг з поставки продукції відповідно до умов договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 50 % від вартості неоплаченої продукції та наданих послуг з поставки продукції.
Судом встановлено, що станом на дату звернення з позовом сума основного боргу відповідача становить 400 000,00 грн.
Відтак розмір передбаченого пунктом 6.5 Договору штрафу становить: 400 000,00 грн х 50 % = 200 000,00 грн.
Перевіривши наведений позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично правильним, відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства, а відповідачем не спростований.
З огляду на те, що факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом, а розмір штрафу визначений сторонами безпосередньо в Договорі, вимога про стягнення 200 000,00 грн штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Руїс-Матеос проти Іспанії” від 23 червня 1993).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі “Надточій проти України” суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Разом з цим, 07.07.2026 від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат. 
Станом на день ухвалення цього рішення від відповідача будь-яких заяв, заперечень чи пояснень щодо заяви представника позивача про розподіл судових витрат не надходило.
Розглянувши заяву представника позивача про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про її задоволення з наступних підстав.
Разом з позовною заявою представник позивача надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 17 500,00 грн.
В заяві про розподіл судових витрат представник позивача просить суд стягнути з відповідача 17 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.
Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
За змістом пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004, "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").
Дослідивши матеріали справи суд констатує, що правовідносини між позивачем та Адвокатським бюро «Гончар та партнери» на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої допомоги №09/06 від 09.06.2026 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.2. Договору, Клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання: 1.2.1. Вивчити матеріали (договори, первинну бухгалтерську документацію та інші документи) на підставі яких у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» код ЄДРПОУ 42096004 виникла заборгованість по Договору поставки РББ-240084 від 08.05.2024 р. 
1.2.2. Надати консультацію Клієнту та рекомендації щодо правової позиції. 
1.2.3. Підготувати позовну заяву про стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» код ЄДРПОУ 42096004, розрахувати інфляційні збитки, 3% річних та подати документи з додатками до суду. 
1.2.4. Представляти інтереси Клієнта у судових засіданнях з правами наданими згідно п. 1.3. цього Договору. 
Згідно з пунктом 3.1. Договору, вартість 1 години правничої допомоги становить – 2 500,00 грн. без ПДВ. 
Відповідно до пункту 3.2. Договору, вартість правничої допомоги передбаченої підпунктами 1.2.1. – 1.2.3. пункту 1.2. Договору становить 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. без ПДВ:
- за вивчення матеріалів (договорів, первинної бухгалтерської документації та інших документів) на підставі яких у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» код ЄДРПОУ 42096004 виникла заборгованість по Договору поставки РББ-240084 від 08.05.2024 р. та надання консультації Клієнту, рекомендацій щодо правової позиції – 1 година, вартість 2 500,00 грн. без ПДВ;
- за підготовку позовної заяви про стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» код ЄДРПОУ 42096004, розрахунок інфляційних збитків, 3% річних та подачу документів з додатками до суду - 6 годин робіт, вартість 15 000,00 грн. без ПДВ. 
Згідно пункту 3.5. Договору, виконані роботи оформлюються Актом надання послуг, який підписується сторонами.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 17 500,00 грн представник позивача надав суду копію акту надання послуг №29 від 12.06.2026 до Договору в про надання правничої допомоги №09/06 від 09.06.2026, копію рахунку на оплату №29 від 11.06.2026, копію платіжної інструкції №591 від 12.06.2026 про оплату юридичних послуг та детальний опис робіт (наданих послуг) від 12.06.2026.
Надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись приписами ст.129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката та надано докази виконання робіт на загальну суму у розмірі 17 500,00 грн.
Водночас, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Однак матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З огляду на викладене та враховуючи те, що цим рішенням судом позов задоволено, оскільки відповідачем не надано жодних заперечень, суд вважає за доцільне заяву представника позивача про розподіл витрат на правову допомогу задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України справа у порядку спрощеного позовного провадження підлягає розгляду протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Разом з тим, строк розгляду цієї справи перевищено з об`єктивних причин, а саме у зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці до 21.08.2026, що унеможливлювало ухвалення рішення у межах встановленого процесуальним законом строку. Після виходу судді з відпустки рішення у справі ухвалено без невиправданих зволікань.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» (61153, місто Харків, Харківська обл., пр. Ювілейний, будинок 56; код ЄДРПОУ 42096004) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-БУД» (03083, м. Київ, вулиця Пирогівський шлях, буд. 34; код ЄДРПОУ 36506383) суму основного боргу у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн 00 коп., штраф у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп., інфляційні збитки у розмірі 59 270 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят) грн 82 коп., 3 % річних у розмірі 18 276 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість) грн 93 коп., а також судові витрати у розмірі 10 163 (десять тисяч сто шістдесят три) грн 22 коп. судового збору та 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повне рішення складено "24" серпня 2026 р. 

Суддя | | Т.О. Пономаренко