Справа № 541/1556/26
Номер провадження 2/541/1458/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
02 вересня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання Гуриної В.М.,
представника відповідача – адвоката Тальчук П.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
28 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивували тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 15.08.2025 року було укладено кредитний договір на суму 8 000,00 грн із погодженим строком кредитування 217 днів та фіксованою процентною ставкою, а 19.09.2025 року за додатковим договором суму кредиту було збільшено до 9 000 грн шляхом надання другого траншу. Позивач зазначив, що повністю виконав свої зобов`язання за договором та надав кошти позичальнику, проте відповідач належним чином їх не повернув і допустив прострочення, хоча частково сплатив 3 200,00 грн 14.09.2025 року, що свідчить про визнання ним боргу. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на дату подання позову утворилася загальна заборгованість у розмірі 26 330,00 грн, яка складається з тіла кредиту - 8 000,00 грн, нарахованих процентів - 11 120,00 грн, комісії за надання кредиту - 90 грн, комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1 620,00 грн та відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України - 4 500,00 грн. 
Виходячи з наведеного просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 у розмірі 26 330,00 гривень, та судові витрати витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 147,78 грн.
Ухвалою суду від 05 травня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 66)
09 червня 2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Тальчук П.І. до суду надійшов відзив, в якому вона просила поновити строк для подання відзиву та зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що позивач не надав належних доказів укладення електронного договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», оскільки не доведено отримання відповідачем одноразового ідентифікатора, його використання для підписання договору, а також відсутні технічні журнали, протоколи підтвердження акцепту чи докази авторизації у системі, а заповнення анкетних полів є лише попередньою дією, що не свідчить про прийняття оферти. З огляду на практику Верховного Суду у справі №758/14925/23 від 04.02.2026, через відсутність доказів цілісності та незмінюваності редакції договору відсутні підстави вважати погодженими істотні умови кредитування, такі як розмір процентної ставки чи комісій. Крім того, позивач не виконав вимоги статей 12, 81, 83 ЦПК України та статті 1050 ЦК України, оскільки разом із позовом не надав первинних бухгалтерських документів, зокрема виписок з особового рахунку, оформлених згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б підтверджували факт перерахування коштів на рахунок відповідача. Умовами договору передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 9,00%, проте оскільки надання кредиту є основним обов`язком фінансової установи, а додаткові послуги відсутні, такі положення є нікчемними на підставі частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Водночас відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за статтею 625 ЦК України та від обов`язку сплати неустойки, штрафу і пені, а нараховані штрафні санкції підлягають списанню, причому відсотки за користування кредитними коштами також підлягають списанню у зв`язку зі статусом відповідача як військовослужбовця. Окрім того, посилаючись на статтю 141 ЦПК України, практику Верховного Суду та ЄСПЛ, відповідач вказав на завищеність та необґрунтованість заявлених позивачем 6 000,00 грн витрат на правову допомогу з огляду на малозначність справи та шаблонний характер документів. (а.с. 72-97, 95-99).
10 червня 2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що кошти перераховано через інтернет-еквайринг відповідно до Закону «Про платіжні послуги», а оскільки позивач є небанківською установою без відкритих рахунків фізичних осіб, він не має законного доступу до банківських виписок через вимоги банківської таємниці, при цьому ідентифікація особи здійснювалася через BankID НБУ, а поведінка відповідача є суперечливою, що суперечить доктрині естопель, оскільки він одночасно заперечує і факт укладення договору, і розмір нарахувань. Позивач зазначає, що за приписами ст. 536, 1048 ЦК України та практикою Великої Палати Верховного Суду сплив строку кредитування не звільняє від обов`язку сплати процентів, а застосована денна ставка не перевищує законних лімітів, визначених ст. 8 та п. 17 Прикінцевих положень Закону «Про споживче кредитування». Також вказано, що за відсутності у відповідача власного контррозрахунку наданий позивачем розрахунок є належним доказом заборгованості відповідно до принципів змагальності сторін. Щодо комісії зазначається, що вона пов`язана з перерахуванням коштів через інтернет-еквайринг за відсутності класичних банківських рахунків, входить до загальних витрат за кредитом згідно із Законом «Про споживче кредитування», а з огляду на практику Великої Палати Верховного Суду у справі № 363/1834/17 така умова є оспорюваною і за відсутності окремого позову про її недійсність підлягає стягненню, оскільки відповідач підписав договір і погодився з його умовами. Також зазначено, що відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мобілізовані військовослужбовці мають право на звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом, за винятком визначених законом кредитів. Для підтвердження права на зазначену пільгу необхідно надати банку відповідні документи: військовий квиток із відмітками, довідку про призов на військову службу або, для резервістів, витяг із наказу чи довідку про зарахування до списків військової частини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, сам факт проходження військової служби не є достатнім. Необхідно документально підтвердити відповідний статус та участь у заходах із захисту України у період дії кредитного договору. Оскільки відповідач не надав належних доказів проходження служби та участі у відповідних заходах саме у період дії кредитного договору, він не довів наявність права на передбачену законом пільгу. З огляду на викладене, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити. (а.с. 102-115, 116-121)
15 червня 2026 року до суду від представника відповідача  ОСОБА_1 , адвоката Тальчук П.І. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, де вказано, що відповідно до сталої судової практики сам факт укладення кредитного договору не підтверджує факту отримання позичальником кредитних коштів. На підтвердження цього представник послався на постанови Дніпровського апеляційного суду від 10.10.2025 у справі №202/713/25 та від 15.10.2025 у справі №180/388/25, Черкаського апеляційного суду від 23.10.2025 у справі №702/428/25, Київського апеляційного суду від 15.10.2025 у справі №754/4171/24 та від 16.05.2025 у справі №381/4196/24. У зазначених рішеннях суди виходили з того, що кредитор має довести фактичне перерахування та зарахування коштів саме позичальнику належними первинними документами. Розрахунок заборгованості, довідки, внутрішні відомості кредитора та саме по собі платіжне доручення, без підтвердження його виконання і зарахування коштів на рахунок відповідача, не є достатніми доказами надання кредиту та наявності заборгованості. При цьому виписка за рахунком позичальника може бути належним доказом руху коштів, однак має оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами. Також представник відповідача у запереченнях зазначає, що нарахування впозивачем 11 120,00 грн процентів є неправомірним, оскільки відповідач має статус військовослужбовця, на якого поширюються передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги щодо ненарахування процентів за користування кредитом. З огляду на це представник відповідача вважає, що проценти підлягають списанню, а з урахуванням сплачених 3 200,00 грн заборгованість за тілом кредиту становить 5 800,00 грн. Також викладено заперечення проти стягнення процентів за ст. 625 ЦК України та комісій за надання й обслуговування кредиту, посилаючись на встановлені законом обмеження відповідальності позичальника в період дії воєнного стану та на відсутність у договорі конкретного переліку додаткових послуг, за які справляються комісії. Крім того, зазначає про ненадання позивачем належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів та погодження умов кредитування.
Ухвалою суду від 03 липня 2026 року відповідачу поновлено процесуальний строк для подання відзиву, а також змінено порядок розгляду справи - зі спрощеного провадження без повідомлення сторін на спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також судом було витребувано у АТ КБ «Приватбанк» докази. (а.с. 147-148, 149)
Представник позивача в судове засідання призначене на 11 год. 00 хв. 28 серпня 2026 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в поданій позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував. (а.с. 11)
Відповідач в судове засідання призначене на 11 год. 00 хв. 28 серпня 2026 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 
Представник відповідача, адвокат Тальчук П.І. в судовому засіданні підтримала позицію викладену у відзиві на позовну заяву, а також у своїх запереченням та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 15.08.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 15.08.2025-100002577 шляхом підписання останнім пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору №15.08.2025-100002577 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №15.08.2025-100002577 (кредитної лінії), інформаційного повідомлення позичальника розміщених на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр», а також наспорту споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 електронними підписами одноразовими ідентифікаторами «Е268», «К491», «А491», відповідно до вимог ч. ч. 6, 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. 
Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 15.08.2025, строком на 217 дні. 
Процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Відповідно до 1.1. Дана пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст.634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором у розумінні ст.633 Цивільного кодексу України. 
Як передбачено п.п. 2.1, 2.2 договору №15.08.2025-100002577 від 15.08.2025, електронний кредитний договір, частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника на вебсайті кредитодавця; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2 договору).
Згідно з п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором).
Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор.
Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5457-08XX-XXXX-7502.
Згідно з п. 4.3Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця , а днем погашення Кредиту/сплати платежу – день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання Кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання Кредиту, днем/датою надання Кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої Кредитодавцем платіжної операції з надання Кредиту не з вини Кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. 
Неможливість видачі Кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням Позичальника для її отримання у Дату надання/видачі кредиту, зазначену в Заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний Договір є розірваним та припиненим з Дати надання/видачі кредиту, зазначеної в Заявці У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Сторони домовились, що зобов`язання за договором можуть виконуватись як шляхом перерахування одного, так і шляхом перерахування декількох платежів, однак з дотриманням строків та інших умов виконання зобов`язань, встановлених договором..
Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використовувати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту, сплату Процентів, Комісії(ій), процентів річних шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії(ій) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором) - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) процентів річних, які можуть бути нараховані Кредитодавцем за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких процентів. 
Так, позивач здійснив перерахування коштів відповідачу 15.08.2025 року у розмірі 8 000,00 гривень відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» №№1-2304 від 23.04.2026 про перерахування ТОВ «Споживчий центр» 15.08.2025 о 21:21:27 суми кредиту в розмірі 8 000,00 грн на картку отримувача НОМЕР_1 , яка вказана в заявці на отримання кредиту, номер транзакції в системі iPay.ua 834208814, призначення платежу: Видача за договором кредиту №15.08.2025-100002577. 
Також, відповідно до інформації наданої АТ КБ "Приватбанк" від 15.07.2026 № 20.1.0.0.0/7-260714/72049-БТ на виконання ухвали суду від 03.07.2026, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Згідно виписки за договором № б/н за період 15.08.2025-15.02.2026 вбачається, що 15.08.2026 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було зараховано суму 8 000,00 грн. (а.с. 162-163)
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.
Згідно розрахунку заборгованості за договором 15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 року, станом на 22.04.2026 вбачається, що 14.09.2025 року ОСОБА_1 вніс платіж на суму 3 200,00 грн. 
Отже, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 року, станом на 22.04.2026, внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань, утворилась заборгованість у розмірі 26 330,00 грн, що складається з: 8 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 120,00 грн заборгованість за відсотками; 90,00 грн комісія (пов`язаної з наданням кредиту); 1 620,00 грн додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості); 4 500,00 грн відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з положеннями частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Частиною першою ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Частиною першою ст. 629 Цивільного Кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з положеннями статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.
Із змісту статей 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.
Згідно зі ст.1056-1ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Частиною другою ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Укладаючи кредитний договір, сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема, суму кредиту, відсоткову ставку та строк кредитування. Також, сторони погодили графік погашення заборгованості.
Отже, судом встановлено, що 15.08.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15.08.2025-100002577 і відповідач отримав кредит в розмірі 8 000,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача відсотків за договором про надання кредиту № 15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 року та доводів представника відповідача щодо неможливості їх стягнення у зв`язку зі статусом відповідача як військовослужбовця, суд зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №686/13446/15.
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносини), видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до положень ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону від 01.08.2021 року 2011-XII), Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Аналіз змісту вищевказаної норми, якою доповнено Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», проте у згаданій вище редакції свідчить, що вона поширюється на дві категорії військовослужбовців: (1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; (2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду.
Для першої категорії військовослужбовців щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову. Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, тобто військовослужбовцям, які перебувають на інших видах військової служби, окрім військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, така надається їм у період перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. При цьому, вказана пільга надається їм під час дії особливого періоду. Вказані обставини мають бути підтверджені відповідними документами, визначеними Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (із відповідними змінами).
Законом України від 21 березня 2024 року № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який набрав чинності 04 травня 2024 року, пункт 15 статті 14 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що законодавець розширив категорію «інших» військовослужбовців, віднісши до неї військовослужбовців, які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, проте виключив із Закону положення про те, що надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів.
Ч. 15 ст. 14 Закону України ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону від 22.09.2025 року) визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством.
Згідно військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вересня 2024 року прийняв військову присягу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Згідно записів про проходження військової служби у військовому квитку ОСОБА_1 , останній 31.07.2024 року зарахований рекрутом, а 05.07.2024 присвоєно звання солдата. (а.с, 98-99)
Згідно копії довідки виданої начальником відділу персоналу та стройового заступник начальника штабу Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба від 10 жовтня 2025 року № 3/2/68 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі (навчанні) курсантом Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба. (а.с. 97)
З системного аналізу вищевказаних норм та наявних у справі доказів слід дійти висновку, що відповідач, проходив військову службу (навчання) у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені І. Кожедуба з 31.07.2024 року. 
Доказів того, що відповідач ОСОБА_1 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у період нарахування позивачем відсотків за договором №15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 або того, що саме в цей період відповідач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, стороною відповідача суду не надано.
Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 11 120,00 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії (пов`язаної з наданням кредиту) у сумі 90 грн суд зазначає наступне.
З кредитного договору № 15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 вбачається, що кредитодавцем встановлено два види комісії: пов`язана з наданням кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначаються Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Виходячи з аналізу вимог ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. 
Відповідно до п. 8 заявки кредитного договору № 15.08.2025-100002577, комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі – "комісія за надання", "комісія"; економічна сутність – плата за надання кредиту) – 9% від суми кредиту та дорівнює 720 грн. 00 коп. комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. 
Отже, умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру та порядку сплати комісії за надання кредиту не суперечать ЗУ «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за додатковою комісією (за обслуговування кредитної заборгованості) у розмірі 1620,00 грн суд зазначає наступне.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначаються Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Водночас пунктом 9 заявки кредитного договору №15.08.2025-100002577 встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі "Комісія за обслуговування", "Комісія") 720 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» не підлягає стягненню додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1620,00 грн., оскільки перелік послуг з обслуговування кредитної заборгованості, що міститься у заявці кредитного договору, відповідають економічним потребам лише самого кредитодавця та вчиняються на його користь, а також позивачем не подано жодних доказів на підтвердження факту надання цих послуг.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача відсотків нарахованих за ст. 625 ЦК України в сумі 4 500,00 грн суд зазначає наступне.
17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану», затверджені постановою правління НБУ від 25 березня 2022 року № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп».
Зокрема, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи викладене, позов в частині стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України в розмірі 4 500,00 грн, задоволенню не підлягає.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 року станом на 22.04.2026 у сумі 19 210,00 грн, з яких: 8 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 120,00 грн. - заборгованості за процентами; 90,00 грн. - заборгованість за комісією (пов`язаною з наданням кредиту).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн. (а.с. 11), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 942,49 грн. (72,96 %).
Щодо стягнення витрат на поштове відправлення у розмірі 147,78 грн., суд приходить до такого.
За змістом частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункт 4 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Позивачем на підтвердження процесуальних витрат в розмірі 147,78 грн. надано квитанцію №2034418 від 24.04.2026, згідно якої плата за пересилання відповідачу позову з додатками становить 147,78 грн. (а.с.13 на звороті), тож слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені поштові витрати в сумі 107,82 грн. (72,96 %). 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833 , МФО 305299 , р/р НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором № 15.08.2025-100002577 від 15.08.2025 у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок, з яких: 8 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 120,00 грн. - заборгованості за процентами; 90,00 грн. - заборгованість за комісією (пов`язаною з наданням кредиту).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833 , МФО 305299 , р/р НОМЕР_5 ) понесені судові витрати у розмірі 2 050 (дві тисячі п`ятдесят) гривень 31 копійка, з яких судовий збір 1 942,49 грн. та поштові витрати 107,82 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя | | О.  А.  Городівський