Справа № 522/20074/25-Е
Провадження № 2/496/933/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Буран В.М.,
 
за участю: секретаря – Агаджанян Д.Х.,
 
представника позивача – Пилипенко С.В.,
відповідача – ОСОБА_1 , 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільний позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання та судових витрат, -

 
У С Т А Н О В И В:

 
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь: ТОВ «КЕЙКОЛЕКТ» заборгованість у сумі 306 662,25 грн., з яких: сума 3 % річних, в розмірі: 71 321,41 грн., сума нарахованих інфляційних втрат, в розмірі: 235 340,84 грн.
Зазначає в обґрунтування, 28.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1130263100, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 45 000,00 доларів США на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених графіком погашення кредиту, та не пізніше 21 лютого 2008 р.
28.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки №181629.
28.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений договір поруки №181631.
У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості Банк звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості.
05.10.2011 р. Приморський районний суд м. Одеси розглянув справу № 2-9466/11 та ухвалив рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 1130263100 в сумі 485 315,34 грн.
12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу № 1, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» - клієнт. Згідно визначення термінів за договором «права вимоги» є права грошової вимоги, існуючі або майбутні, Клієнта до Боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення.
На підставі вказаного договору ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора
та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 1130263100.
23.11.2015 р. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (справа № 2/1522/9466/11, провадження № 6/522/504/15) замінено сторону у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у зв`язку з переходом до ТОВ «Кей-Колект» права вимоги на підставі договору факторингу.
На сьогоднішній день відповідачами рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, залишок боргу складає 485 315,34 грн., загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат від якої, відповідно становить 306 662,25 грн.
Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на те, що існує рішення суду про стягнення заборгованості, яке не виконано відповідачем, що стало підставою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 306 662,25 грн., заперечував проти застосування строків позовної давності.
Відповідач – ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав, поданий ним відзив на позовну заяву, та зазначив, що в поданій заяві різняться номера кредитного договору, який став підставою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того, вважає, що позивачем не доведено розміру заборгованості, на який раховано вказану суму, саме позивач, на думку відповідача, повинен довести існуючий борг за первісним рішенням, який становить 485 315,34 грн. та який в період з 02.04.2017 по 23.02.2022 р. не змінювався. Також, відповідач вважає, що не доведено переходу права вимоги за договором факторингу саме відносно вказаної заборгованості. Просив застосувати строки позовної давності.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судові засідання неодноразово викликались, але не з`явились, жодних заяв від них до суду не надходило. 
Заслухавши представника позивача, відповідача – ОСОБА_1 , ознайомившись із матеріалами справи, вислухавши сторони по справі, суд прийшов до наступного висновку.
Так судом встановлено, що 28.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1130263100, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 45 000,00 доларів США на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених графіком погашення кредиту, та не пізніше 21 лютого 2008 р.
28.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки №181629.
28.12.2007 р.між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки №181631.
У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості Банк звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості.
05.10.2011 р. Приморський районний суд м. Одеси розглянув справу № 2-9466/11 та ухвалив рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 1130263100 в сумі 485 315,34 грн.
12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу № 1, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», отримало права вимоги та в їх оплату сплатило ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти (а.с. 37-41). 
23.11.2015 р. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (справа № 2/1522/9466/11, провадження № 6/522/504/15) замінено сторону у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у зв`язку з переходом до ТОВ «Кей-Колект» права вимоги на підставі договору факторингу та поновлено строк звернення ТОВ «Кей-Колект», як нового кредитора , для пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 1130263100 в сумі 485 315,34 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням суду від 05.10.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 1130263100 в сумі 485 315,34 грн. 
Станом на день подачі позову до суду відповідачі борг не повернули, рішення в добровільному порядку не виконали, доказів на підтвердження здійснення погашення цього боргу не надано.
Відповідач повинен довести обставини, які підтверджують його заперечення проти позову. В тому числі, у разі часткового погашення ним заборгованості, надати докази такого (платіжні доручення, чеки тощо). 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
У пункті 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20 (провадження № 14-52цс25) зазначено, що ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження. Пункт 98 цієї постанови подібний до змісту пункту 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18) про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23 вказала, що суди попередніх інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних за невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, правильно виходили з того, що у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовою суду у поновленні цього строку і у видачі дубліката виконавчого листа, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України.
Отже, у даному випаду, з урахуванням існування ухвали суду про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, відомостей про скасування якої судом апеляційної інстанції суду не надано, новий кредитор має право звернутись до суду з вимогою про стягнення в порядку 625 ЦК України.
Крім того, відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, ТОВ «Кей Колект», як новий кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку суми 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, до повного виконання грошового зобов`язання.
Тому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року під час розгляду справи №657/1024/16-ц зазначила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
Позивач звернувся до суду з відповідним позовом в системі «Електронний суд» 04.09.2025 року.
В той же час у цей період законодавством було визначено певні обставини, які вплинули на перебіг позовної давності і змінили порядок її обчислення під час дії карантину та воєнного стану, де крім зупинення перебігу та переривання позовної давності, застосована нова конструкція, що тимчасово доповнила перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, на підставі якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжені на строк дії такого карантину, і цей Закон набрав чинності 2 квітня 2020 року.
Строк дії карантину неодноразово продовжено, а відмінено з 24 год 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Одночасно Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року, а Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Цей Закон набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, які набрали чинності 30 січня 2024 року.
14 травня 2025 р. Верховна Рада ухвалила законопроект № 11315 та прийняла рішення виключити п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, з 02.04.2020 р. по 14.05.2025 р. строки позовної давності були призупиненні.
Отже, позовна давність не спливла станом на 04.09.2022 року. А з періоду відновлення позовної давності (14.05.2025 р.) до дати пред`явлення позову (04.09.2025 р.) минуло лише чотири місяці.
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, є обґрунтованим.
Доводи відповідача про не доведення позивачем суми боргу на яку нараховано три відсотки річних та інфляційні втрати, спростовано існуванням рішення суду, яке набрало законної сили та не спростовано доводами відповідача, про погашення вказаного боргу. Неправильне зазначення номеру кредитного договору, є формальною опискою у позові, що спростовано, копією кредитного договору, доданого до позову. 
Також суд, вважає доведеними правові підстави звернення до суду ТОВ «Кей-колект» як належного позивача, який отримав право вимоги за вказаною заборгованістю. 
Так, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (справа № 2/1522/9466/11, провадження № 6/522/504/15) 23.11.2015 року замінено сторону у виконавчому провадженні стягувача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у зв`язку з переходом до ТОВ «Кей-Колект» права вимоги на підставі договору факторингу. Відповідачем не спростовано факту набрання законної сили цією ухвалою, отже вказаною ухвалою вже досліджено факт отримання грошової вимоги ТОВ «Кей-Колект» за договором Факторингу.
За таких обставин, в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за рішенням суду з відповідачів на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» підлягає стягненню 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення суми боргу за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 306 662,25 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3679,95 грн.
Відповідно до ст. 266 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Позивач просить стягнути заборгованість з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей колект» у сумі 306 662,25 грн., що не відповідає вимогам ст. 266 ЦПК України.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що у виконавчому документі зокрема зазначаються: резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень. Відповідно до вимог ч.5 ст.431 ЦПК України, якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Отже, за вказаних обставин, задовольняючи позовну заяву в повному обсязі, заборгованість слід стягувати з відповідачів у солідарному порядку. 
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що судові рішення повинні містити достатні мотиви, однак це не означає обов`язок суду надавати відповідь на кожний аргумент сторони або надавати додаткові роз`яснення. (рішення у справах Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994, Suominen v. Finland від 01.07.2003, Seryavin and Others v. Ukraine від 10.02.2010).
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дана ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 257, 525, 610, 611, 625, 629, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 141 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 37825968, місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, 12 офіс 94/1) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості та судових витрат – задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість у сумі 306 662,25 грн., з яких:
- сума 3 % річних, в розмірі: 71 321,41 грн.
- сума нарахованих інфляційних втрат, в розмірі: 235 340,84 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь: Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - суму сплаченого судового збору, в розмірі 3 679,95 грн., в рівних частинах по 1 226,65 грн з кожного.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Буран