ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2026 року | м. Ужгород | № 260/4974/26

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, яким просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ України про накладення штрафу від 26.06.2026 р. у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні № 79045849.
Позовна заява мотивована тим, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ від 26.06.2026 р. накладено штраф у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду без поважних причин. Позивача вважає вказану постанову безпідставною, необґрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття законного рішення, і такою, що завдає істотної шкоди законним інтересам позивача.
В той же час, позивач зазначає, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 р. у справі № 320/20174/23 відділом перерахунків пенсій № 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 27.02.2024 р. № 26214009292 про відмову в проведені перерахунку пенсії.
Представник позивача наголошує, що повторно аналізуючи подані заявником документи та з метою попередження нецільового використання коштів Пенсійного Фонду України, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно направлено запит на проведення зустрічної перевірки первинних документів на підставі яких Спільна Українсько-Німецька фірма «ДЕСІ» видала довідку про розмір отриманої заробітної плати заявника. Після проведення зустрічної перевірки, пенсійна справа буде переглянута за результатами акту перевірки.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що повторний розгляд заяви ОСОБА_1 мав здійснюватися не формально, а з обов`язковим урахуванням правової позиції суду апеляційної інстанції, а саме висновку про те, що довідка про заробітну плату від 12.09.1996 р. № 5 є належним доказом, оскільки доказів її недостовірності боржником не надано. Прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення від 27.02.2024 р. № 262140009292 з тими самими підставами відмови, що вже визнані судом протиправними, не може вважатися належним виконанням судового рішення, а є його імітацією. 
Представник відповідача наголошує, що матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що станом на 26.06.2026 р. рішення суду боржником не виконано без поважних причин: боржник не вчинив дій, спрямованих на дійсне (а не формальне) виконання рішення суду з урахуванням наданої судом правової оцінки; поважних причин невиконання (об`єктивних перешкод, які унеможливлювали виконання) державному виконавцю не повідомлено, не наведено таких причин і в позовній заяві, а тому просить відмовити в задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 03 жовтня 2023 року рішенням Київського окружного адміністративного суду по справі № 320/20174/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області від 13.04.2023 р. № 262140009292 про відмову здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, виходячи із заробітної плати (доходу) згідно з довідкою про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ», починаючи з 10.04.2023 р. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, виходячи із заробітної плати (доходу) згідно з довідкою про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ», починаючи з 10.04.2023 р. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 320/20174/23 рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, виходячи із заробітної плати (доходу) згідно з довідкою про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ», починаючи з 10.04.2023 р. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 320/20174/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, виходячи із заробітної плати (доходу) згідно з довідкою про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ».
На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 р. № 320/20174/23 відділом перерахунків пенсій № 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 27.02.2024 р. № 26214009292 про відмову в проведені перерахунку пенсії.
У вказаному рішенні зазначено, що повторно аналізуючи подані заявником документи та з метою попередження нецільового використання коштів Пенсійного Фонду України, повторно направлено запит на проведення зустрічної перевірки первинних документів на підставі яких Спільна Українсько-Німецька фірма «ДЕСІ» видала довідку про розмір отриманої заробітної плати заявника. Причиною для проведення перевірки є в першу чергу, необхідність дотримання норм ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», також довідка викликає сумніви. Довідку видано за період роботи заявника з 01.12.1993 p. по 30.09.1996 р. Спільно Українсько-Німецькою фірмою «ДЕСІ», яка зареєстрована за № 5 від 12.09.1996 p. в грошових одиницях - гривні (Постанова КМУ № 1002 від 26.08.1996 р.) на бланку довідки згідно додатку № 1 в редакції Постанови Пенсійного фонду № 13-1 від 07.07.2014 р., де передбачено, зазначити інформацію про підставу (первинні документи надання такої довідки та місцезнаходження таких первинних документів). Після проведення зустрічної перевірки, пенсійна справа буде переглянута за результатами акту перевірки.
10.09.2025 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 20.08.2025 р. № 320/20174/23, виданого Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 р. у справі № 320/20174/23, в якій зазначено про необхідність протягом 10 робочих днів виконати рішення суду, копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.
Листом від 25.09.2025 р. № 0700-0306-5/57864 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило відповідача, що на виконання рішення суду від 19.02.2024 р. № 320/20174/23 була повторно розглянута заява стягувача та прийнято рішення про відмову в проведені перерахунку пенсії рішення від 27.02.2024 р. № 262140009292 та просило закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
На вимогу державного виконавця від 22.04.2026 р. № 1132 щодо перевірки правильності виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 р. у справі № 320/20174/23 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 р. позивачем направлено відповідачу лист, яким повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.04.2023 р. та прийнято рішення від 27.02.2024 р. № 262140009292 про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з недотриманням норм статті 40 Закону № 1058. Якщо ОСОБА_1 бажає обчислити пенсію з врахуванням довідки від 12.09.1996 р., зазначені в ній суми нарахованої заробітної плати мають бути підтверджені первинними документами.
У зв`язку з тим, що рішення суду боржником не виконано без поважних причин, 26.06.2026 р. державним виконавцем, керуючись статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання без поважних причин боржником рішення, за якими він зобов`язаний особисто вчинити певні дії, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн, та зобов`язано повторно виконати рішення суду протягом десяти робочих днів; копію даної постанови направлено боржнику для виконання.
Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу від 26.06.2026 р. у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні № 79045849, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Частинами 2 та 3 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2, 4 статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII.
Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення ) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно частини 1 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Частинами 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, та встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII).
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Накладення штрафу є заходом покарання, а тому можливість накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Відтак, законодавець передбачає дві складові, які повинен здійснити державний виконавець перед тим, як застосувати до боржника штраф. По-перше, перевірити виконання рішення боржником та, по-друге, впевнитися, що рішення суду не виконане без поважних причин.
Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 р. у справі № 360/3573/20 зазначив, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є правомірність винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу на боржника, відтак факт невиконання без поважних причин боржником рішення суду, невжиття заходів з метою виконання рішення суду, є суттєвою обставиною, яка впливає на правильність вирішення спору.
Судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 320/20174/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, виходячи із заробітної плати (доходу) згідно з довідкою про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ».
Разом з тим, у вищезазначеній постанові, яка набрала законної сили 19.02.2024 р., суд зробив висновок про те, що належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в довідці про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ». відповідачем не надано, та остання в судовому порядку недійсною не визнавалась і відкликана не була. Ні Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а також не передбачено порядок підтвердження довідки про заробіток первинними документами, якщо відомості про заробітну плату відсутні в архівній установі. Крім того, якщо підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату, то позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження платіжних відомостей, належності заповнення таких відомостей.
Виходячи з резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 320/20174/23 повторний розгляд заяви ОСОБА_1 мав здійснюватися з обов`язковим урахуванням довідки про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ», виходячи із заробітної плати (доходу) зазначеного в ній.
Разом з тим, прийняття позивачем рішення від 27.02.2024 р. № 262140009292 з тими самими підставами відмови, що вже визнані судом протиправними, не може вважатись належним виконанням судового рішення.
Будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вчинення органом Пенсійного фонду необхідних дій, спрямованих на виконання вказаного рішення, відсутні в матеріалах як виконавчого провадження, так і в матеріалах судової справи.
Разом з тим, суд не бере до уваги покликання позивача, що якщо ОСОБА_1 бажає обчислити пенсію з врахуванням довідки від 12.09.1996 р., зазначені в ній суми нарахованої заробітної плати мають бути підтверджені первинними документами, адже постановою суду від 19 лютого 2024 року у справі № 320/20174/23 позивача чітко зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з обов`язковим урахуванням довідки про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., виходячи із заробітної плати (доходу) зазначеного в ній.
Суд констатує, що з моменту відкриття виконавчого провадження (10.09.2025 р.) до моменту накладення штрафу оскаржуваною постановою (26.06.2026 р.) минуло більше дев`яти місяців. Позивач не вчинив жодних інших дій для виконання судового рішення в повному обсязі. На час розгляду справи в суді Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області також відомостей про вчинення таких дій не надало, матеріали справи таких даних не містять.
Відтак, на переконання суду, прийняте позивачем рішення про відмову в проведені перерахунку пенсії рішення від 27.02.2024 р. № 262140009292 без врахування заробітної плати (доходу) згідно з довідкою про заробітну плату № 5 від 12.09.1996 р., яка видана Спільною українсько-німецькою фірмою «ДЕСІ» за жодних обставин не може вважатися ні вчиненням боржником необхідних дій, спрямованих на перерахунок та виплату пенсії особі, ні існуванням об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню судового рішення.
З врахуванням наведеного суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не виконує судове рішення у справі № 320/20174/23 без поважних причин, за відсутності перешкод для виконання судового рішення.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. При цьому, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обов`язком такого боржника. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про правомірність оскарженої постанови від 26 червня 2026 року про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин рішення суду у виконавчому провадженні № 79045849, адже рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року з врахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 320/20174/23 є не виконаним.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин, судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не належать.
На підставі наведеного та керуючись ст. 9, 14, 90, 134, 139, 242-246, 271, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 та 287 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя | П.П.Микуляк