Справа № 939/442/26

РІШЕННЯ
Іменем України

14 липня 2026 року	Бородянський районний суд	

Київської області в складі: головуючої судді – Герасименко М.М.
за участю секретарів – Боярської С.В., Слухай А.А., 
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Король Руслан Анатолійович, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Латанюк Інна Альфредівна, про скасування арешту,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року позивач, через представника – адвоката Опришко Е.В., звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 17 липня 2012 року вона (позивач) придбала на проведених прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) земельну ділянку загальною площею 0,220 га, кадастровий номер 3221080501:02:015:0065, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення придбаної земельної ділянки — для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Вказана земельна ділянка раніше належала боржнику ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2008 року та перебувала в іпотеці ВАТ «ВТБ Банк», як забезпечення за кредитним договором № 14.10/08-ДІ від 19 травня 2008 року. Факт придбання майна на торгах підтверджується актом старшого державного виконавця Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 17 липня 2012 року. На підставі цього акта та відповідно до ст. 47 Закону України «Про іпотеку», приватним нотаріусом Королем Р.А. було видано свідоцтво про право власності на її (позивача) ім`я, зареєстроване в реєстрі за № 2087. Ціна придбання склала 163 335,00 грн, які були в повному обсязі сплачені. Відповідно до імперативної норми ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент вчинення правочину), реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах є підставою для припинення іпотеки. Таким чином, з моменту видачі свідоцтва право власності позивача на земельну ділянку має бути вільним від будь яких обтяжень, пов`язаних із зобов`язаннями попереднього власника. Проте, під час перенесення відомостей про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 листопада 2013 року (запис про право власності № 3429997), державним реєстратором було помилково перенесено запис про обтяження – заборону на нерухоме майно за номером 3429859. Дана заборона була накладена ще 19 травня 2008 року приватним нотаріусом Латанюк І.А. на підставі іпотечного договору майнових прав № 14.10/08-ДІ, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «ВТБ Банк». Вона (позивач) не є стороною іпотечного договору 2008 року та не має жодних невиконаних зобов`язань перед АТ «ВТБ Банк» чи іншими кредиторами. Наявність запису про заборону відчуження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно унеможливлює реалізацію її конституційного права власності, зокрема права вільного розпорядження майном. У 2021 році вона (позивач) зверталася до АТ «ВТБ Банк» з листом про сприяння в скасуванні заборони на належну їй вказану земельну ділянку. 26 жовтня 2021 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» направила листа за № 146211-2, згідно якого повідомила, що надає згоду на реєстрацію припинення обтяжень іпотекою та зняття заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з нерухомого майна, а саме на зазначену вище земельну ділянку. Однак, внаслідок збройної агресії РФ та тимчасової окупації с. Блиставиця у 2022 році, оригінал вказаного листа було втрачено (залишилась копія). З копією вказаного листа та зі всіма необхідними документами вона (позивач) звернулась до реєстратора у м. Києві із заявою про припинення обтяжень іпотекою та зняття заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із вищевказаної земельної ділянки. Проте, їй (позивачу) було в усній формі відмовлено та повідомлено, що таку дію може виконати виключно той нотаріус, який накладав даний арешт. 14 червня 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Короля Р.А. із заявою про зняття заборони. Листом № 119/01-16 від 18 червня 2025 року приватний нотаріус ОСОБА_3 відмовив у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи це тим, що до нього має звернутися представник іпотекодержателя (банку), а не вона (позивач). Враховуючи, що АТ «ВТБ Банк» перебуває в процедурі ліквідації з 2018 року, а оригінали документів втрачено через форс-мажорні обставини (війну), отримання нової згоди від ліквідатора у встановлені законом строки є вкрай ускладненим, залишилась тільки копія листа. Крім того, ліквідація юридичної особи за своєю правовою природою унеможливлює подальше існування акцесорних зобов`язань, оскільки основний кредитор припиняє свою діяльність. Таким чином, виникла правова ситуація, за якої право власності порушено формальним записом у реєстрі, який не відповідає дійсному правовому стану об`єкта. Враховуючи викладене, просила скасувати арешт та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію обтяження – заборону на нерухоме майно за номером 3429859 (номер обтяження 7213600), зареєстровану 19 травня 2008 року приватним нотаріусом Латанюк І.А., щодо об`єкта нерухомого майна з кадастровим номером 3221080501:02:015:0065.
Ухвалою суду від 19 лютого 2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.
11 березня 2026 року до суду від представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб – адвоката Кустової Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги до Фонду є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На обґрунтування заперечень представник вказала, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не був стороною за іпотечним договором майнових прав № 14.10/08-ДІ від 19 травня 2008 року, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. за реєстровим номером 2898. З положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», слідує, що законодавець наділив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, винятковими повноваженнями, реалізація яких має на меті захист прав і законних інтересів фізичних осіб - вкладників банків, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює діяльність Фонду, не містять положень, які дають підставі вважати, що Фонд гарантування є правонаступником банківської установи, зокрема АТ "ВТБ Банк". Фонд гарантування лише вчиняє дії передбачені законом по виведенню неплатоспроможного банку з ринку. Враховуючи зазначене, зауважила, що процедура ліквідації АТ «ВТБ Банк» триває, юридичну особу не припинено. 
12 березня 2026 року до суду від представника відповідача АТ «ВТБ Банк» - адвоката Кустової Т.В. надійшли пояснення, в яких зазначено, що відповідно до абзаців 3, 4 пункту 5.1 глави 15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, в редакції, яка діяла на час реалізації нерухомого майна, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки. З аналізу вказаних норм вбачається, що іпотечний договір майнових прав № 14.10/08-ДІ від 19 травня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 , є припиненим з липня 2012 року, та відповідно припиненими є всі права та обов`язки сторін за вказаним договором, та чинним законодавством не встановлено, що в разі продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, саме на іпотекодержателя покладається обов`язок щодо повідомлення нотаріуса про припинення іпотеки. Також, зазначила, що відповідно до архівних відомостей АБС АТ «ВТБ Банк» права вимоги за кредитним договором № 14.10/08-КД від 19 травня 2008 року було відступлено банком до дати запровадження тимчасової адміністрації ТОВ «ФК «Кредит Капітал» відповідно до договору № 210314 від 21 березня 2014 року. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог до АТ «ВТБ Банк» в повному обсязі.
16 березня 2026 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Опришко Е.В. надійшла відповідь на відзив, в якому вказала, що відповідачі у своїх поясненнях формально визнають, що реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент вчинення правочину). Однак, вони намагаються перекласти тягар усунення наслідків цієї юридичної події на добросовісного покупця — ОСОБА_1 , посилаючись на «помилку реєстратора» чи «відсутність заяви іпотекодержателя». Така позиція є юридично неприйнятною. 17 липня 2012 року позивач набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221080501:02:015:0065 за результатами прилюдних торгів, що підтверджується актом старшого державного виконавця та свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , виданим приватним нотаріусом Королем Р.А. Відповідно до імперативної норми ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» (чинної редакції 2012 року), реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах є безумовною підставою для припинення іпотеки, а право власності нового набувача має бути вільним від будь яких обтяжень, пов`язаних із зобов`язаннями попереднього власника. Додаткові пояснення АТ «ВТБ Банк» містять посилання на договір відступлення права вимоги № 210314 від 21 березня 2014 року на користь ТОВ «ФК «Кредит капітал». Проте, цей аргумент є юридично нікчемним і не може впливати на права добросовісного набувача майна. По-перше, на момент відступлення (21 березня 2014 року) іпотека щодо земельної ділянки вже була припинена майже два роки (з 17 липня 2012 року). Згідно з принципом акцесорності іпотеки (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»), іпотека не може існувати окремо від основного зобов`язання. Якщо основне зобов`язання припинене (у даному випадку — шляхом реалізації предмета іпотеки), то й акцесорне право (іпотека) припиняється. По-друге, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 910/12525/20 зробила фундаментальний правовий висновок, відповідно до якого відступлення припиненого права вимоги (тобто майнового права вимоги, якого не існує на момент укладення відповідного договору) не створює жодних правових наслідків для особи – власника майна, яке було обтяжено іпотекою. Таким чином, АТ «ВТБ Банк» у 2014 році вже не мало жодного права іпотеки на спірну ділянку і не могло його передати будь-якій третій особі. Також, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві стверджує, що не є належним відповідачем, оскільки «не є правонаступником банку». Позивач категорично не погоджується з цією позицією, яка суперечить усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21, від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21. АТ «ВТБ Банк» досі перебуває в стадії ліквідації (рішення ФГВФО № 1957 від 17.11.2020, станом на лютий 2026 року запис про припинення до ЄДР не внесено), а ФГВФО здійснює ліквідацію безпосередньо. Отже, обидва відповідачі є належними. Крім того, ФГВФО сам визнав свою належність, коли 26 жовтня 2021 року уповноважена особа ОСОБА_4 (лист № 146211-2) надала згоду на припинення обтяжень іпотекою та зняття заборони щодо спірної земельної ділянки. Відмова Фонду у 2025 році (лист від 30.10.2025 № 49 036-9982/25) визнати ці обставини є класичним проявом суперечливої поведінки, яка заборонена принципом добросовісності (ст. 3 ЦК України). Факт збройної агресії РФ та тимчасової окупації с. Блиставиця у 2022 році, що призвів до втрати оригіналу листа 2021 року, лише посилює необхідність судового захисту. Посилання ФГВФО у листі від 30 жовтня 2025 на «банківську таємницю» та відсутність первинних документів є зловживанням правом і не може бути підставою для відмови у захисті прав добросовісного власника. АТ «ВТБ Банк» та ФГВФО є єдиними суб`єктами, які мають доступ до іпотечної справи ОСОБА_2 та можуть підтвердити факти, викладені у листі від 26 жовтня 2021 року. Їхня процесуальна позиція спрямована не на встановлення об`єктивної істини, а на штучне ускладнення реалізації прав добросовісного набувача майна на торгах. Враховуючи наведене, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Опришко Е.В. у судовому засіданні 20 травня 2026 року позов підтримала та просила його задовольнити.
У сьогоднішнє судове засідання позивач та її представник не з`явилися, відповідно до заяви представник позивача просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивача, позов підтримала. 
Акціонерне товариство «ВТБ Банк» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб своїх представників у судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.
Треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Король Р.А., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Латанюк І.А. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.
Дослідивши матеріали вказаної справи, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Королем Р.А. 20 липня 2012 року за реєстраційним № 2087, ОСОБА_5 належить на праві власності майно, що складається з земельної ділянки, загальною площею 0,2200 га, кадастровий номер 3221080501:02:015:0065, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 6).
Відповідно до вказаного свідоцтва, зазначене майно було набуте позивачем на підставі акта старшого державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), затвердженого виконуючим обов`язки Начальника відділу виконавчої Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві 17 липня 2012 року. Вказана нерухомість до продажу належала боржнику ОСОБА_2 .
Право власності на придбане на прилюдних торгах нерухоме майно було зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 листопада 2013 року (а.с. 7-8).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб, 27 липня 2016 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 ; прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с. 9).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 листопада 2024 року, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про державну реєстрацію обтяження на земельну ділянку, площею 0,22 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3221080501:02:015:0065; власник: ОСОБА_2 ; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 7213600; зареєстровано: 19 травня 2008 року приватним нотаріусом Латанюк І.А.; підстава обтяження: іпотечний договір майнових прав № 14.10/08-ДІ, 2898, 19.05.2008, Приватний нотаріус Латанюк І.А. Також міститься відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 листопада 2013 року, номер запису про обтяження: 3429859 (а.с. 11-12).
З копії листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» № 1462/1-2 від 26 жовтня 2021 року, вбачається, що АТ «ВТБ Банк» у зв`язку з припиненням дії іпотечного договору майнових прав № 14.10/08-ДІ від 19.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., за реєстровим № 2898, укладеного між банком та ОСОБА_2 , в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 14.10/08-ДІ від 19.05.2008, надає згоду на реєстрацію припинення обтяжень іпотекою та зняття заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,22 га, кадастровий номер 3221080501:02:015:0065, за адресою: АДРЕСА_1 , накладених на підставі іпотечного договору щодо нерухомого майна, що є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору (а.с. 10).
Як вбачається з копії заяви від 11 червня 2025 року, позивач звернулася до приватного нотаріуса Київської області Короля Р.А. із заявою щодо повідомлення про причини не вчинення дій, направлених на припинення обтяжень іпотекою та зняття заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме спірної земельної ділянки (а.с. 13-14).
Приватний нотаріус Король Р.А. надав відповідь № 119/01-16 від 18 червня 2025 року, відповідно до якої повідомив, що до нього має звернутися іпотекодержатель-представник АТ «ВТБ Банк», а не позивач (а.с. 15).
У відповіді на заяву позивача від 08 жовтня 2025 року, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив позивача про те, що наразі повноваження під час здійснення ліквідації АТ «ВТБ Банк» здіснюється Фондом безпосередньо. На виконання приписів ст. 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» АТ «ВТБ Банк» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання наявні документи Банку за період з 1991 по 2022 рік, а також довідковий апарат до них, про що складено відповідні акти. Отже, у Фонду відсутні первинні документи АТ «ВТБ Банк» за вищезазначений період. Фонду не надано підтверджуючих документів, що позивач є стороною правовідносин з АТ «ВТБ Банк» з питань кредитування за кредитним договором, відтак Фонд не в змозі надати запитувану інформацію, так як вона містить інформацію, яка відноситься до банківської таємниці та не підлягає розкриттю згідно ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 16).
Відповідно до відповіді № 2364208 від 20 лютого 2026 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ «ВТБ Банк» перебуває в стані припинення з 20 грудня 2018 року на підставі внесення рішення ДО про припинення ЮО в результаті ліквідації; Уповноваженні особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (а.с. 37-38).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17, від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц, від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 зазначено, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.05.2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).
Так, з наявних в матеріалах справи доказів, доданих стороною позивача, вбачається, що позивач в установленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку загальною площею 0,220 га, кадастровий номер 3221080501:02:015:0065, за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності позивача на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно, позивач може звертатися з позовом про зняття арешту.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
У статті 41 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Згідно зі ст. 50 Закону України «Про іпотеку» після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки.
Земельна ділянка, придбана позивачем на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, перебувала в іпотеці ВАТ «ВТБ Банк». У зв`язку з реалізацією вказаної земельної ділянки іпотека вважається припиненою на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку». 
Наявні обтяження на майно порушують права позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною позивачу власністю, а, відтак, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі 476/667/16-ц.
Щодо заперечень відповідачів, що вони не є належними відповідачами суд зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Подібні висновки щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).
У постанові Верховного суду від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 (провадження № 61-6732св23), касаційний суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачкою вірно визначено коло відповідачів у цій справі.
Крім того, посилання відповідача на договір відступлення права вимоги № 210314 від 21 березня 2014 року на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал», як на підставу для відмови у задоволенні позову, суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент відступлення права вимоги 21 березня 2014 року іпотека щодо земельної ділянки позивача вже була припинена з 17 липня 2012 року. 
Отже, АТ «ВТБ Банк» у 2014 році вже не мало права іпотеки на спірну ділянку, а тому і не могло передати таке право іншій особі.
Крім того, на підтвердження вказаних доводів суду не було надано жодних доказів. 
З огляду на викладене, заперечення відповідачів суд вважає необґрунтованими, оскільки передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову не вбачає.
За таких обставин, достатніх правових і фактичних підстав для подальшого існування обмеження прав власника нерухомого майна за наслідками судового розгляду не встановлено.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та доведеним, у зв`язку із чим підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Король Руслан Анатолійович, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Латанюк Інна Альфредівна, про скасування арешту, задовольнити. 
Скасувати арешт на нерухоме майно та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію обтяження – заборону на нерухоме майно за номером 3429859 (реєстраційний номер обтяження 7213600), зареєстровану 19 травня 2008 року приватним нотаріусом Латанюк І.А., щодо об`єкта нерухомого майна – земельної ділянки, площею 0,22 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3221080501:02:015:0065. 
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 14 липня 2026 року.
	 	
Суддя	Марина ГЕРАСИМЕНКО