ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/4733/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Андрусенко О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168), при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 рр; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 рр. загальній кількості 88 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Під час проходження військової служби та на момент звільнення перебував на всіх видах забезпечення у НОМЕР_2 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_1 ).
Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.05.2024 №261-ос підполковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби. Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.05.2024 № 542-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 16.05.2024. Цим же наказом позивачу нараховано грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме: за 35 календарних днів за 2022 рік, 40 календарних днів за 2023 рік та 13 календарних днів за 2024 рік, що загалом становить 88 календарних днів.
Позивач вважає, що при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні відпусток відповідач протиправно не врахував у складі місячного грошового забезпечення додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, що призвело до виплати компенсації у меншому розмірі, ніж належить.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану не відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, слід прийти до висновку про відсутність підстав для її врахування під час обчислення грошових компенсацій відпусток.
Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України від 16.05.2024 №542-ОС «Про особовий склад» підполковника юстиції ОСОБА_1 з 16.05.2024 виключено зі списків особового складу складу та всіх видів забезпечення.
Зі змісту наказу також слідує, що ОСОБА_1 при звільненні належить виплатити, зокрема, відповідно до частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік – 35 календарних днів, за 2023 рік – за 40 календарних днів, за 2024 рік – за 13 календарних днів.
У відповідь на звернення позивача Військова частина НОМЕР_1 у листі від 02.04.2026 №09/П-766/616 повідомила, про те, що при звільненні з військової служби йому була виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні відпусток згідно чинного законодавства.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (пункт 4 статті 9 Закону №2011-XII).
Ці норми знайшли своє відображення у пунктах 2, 3 Постанови №704 (чинна з 01.03.2018) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Відповідно до статті 6 Закону України від 03.04.2003 №661-IV «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ (пункт 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 16.10.2014 №533).
Таким чином, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення у складі Міністерства внутрішніх справ України; грошове забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністерством внутрішніх справи України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції №558 грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Пунктом 14 стаття 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».
Наведена норма статті 10-1 Закону №2011-ХІІ встановлює лише право військовослужбовця на отримання грошової компенсації за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.
У той же час положення пункту 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру внутрішніх справ України.
Главою 8 розділу V Інструкції №558 врегульовано питання виплат, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби.
Згідно з абзацом третім пункту 6 глави 8 розділу V Інструкції №558 грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи із основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (місячного грошового забезпечення).
Цей спір зумовлений невключенням до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховується грошова компенсація за невикористані дні відпустки, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, яку позивач отримував до звільнення.
Постановою №168 встановлено на період воєнного стану виплату, зокрема військовослужбовцям Державної прикордонної служби, додаткової винагороди (до 30000,00 до 100000,00 гривень).
Порядок, умови і конкретні розміри виплати додаткової винагороди визначаються міністерствами та державними органами за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки (пункт 2-1 Постанови №168).
Відповідно до абзацу другого пункту 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.06.2023 №3161-IХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану», пункту 2-1 Постанови №168, з метою визначення особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №726 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.09.2023 за №1543/40599) затверджено Особливості виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Особливості №726). Одночасно вказаними наказом визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №196/3925.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.05.2024 №353 (застосовується з 01.04.2024) заголовок викладений в такій редакції: "Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України".
Пункт 2 Особливостей №726 визначає кому та за яких умов виплачується додаткова винагорода на період воєнного стану.
Пунктом 14 Особливостей №726 встановлено, що винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей, є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення.
Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави дійти висновку, що додаткова винагорода відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ є складовою грошового забезпечення військовослужбовця Держприкордонслужби. Встановивши Постановою №168 можливість отримання додаткової винагороди, Кабінет Міністрів України надав, зокрема, Міністерству внутрішніх справ України повноваження на встановлення особливостей виплати такої додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка Особливостями №726 віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення, а отже не є складовою місячного грошового забезпечення.
При цьому, як вже зазначалося, в главі 8 розділу V Інструкції №558 чітко зазначено, що грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи саме з розміру місячного грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 12.02.2026 у справі №420/77/25, вирішуючи питання щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, зазначив, що Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №580/9551/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 1 постанови №168 чітко і однозначно передбачив, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. При цьому, в Академічному тлумачному словнику слово "постійний" визначається, зокрема, як: який триває ввесь час, не припиняючись і не перериваючись;
- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання військовослужбовцем участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із вказаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Відповідно Суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Аналогічний висновку Верховний Суд дійшов і у постанові від 20.08.2026 у справі №380/26236/23.
З урахуванням наведеного суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховується грошова компенсація за невикористані щорічної та додаткової оплачуваних відпусток, суми додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, яка згідно з пунктом 14 Особливостей №726 є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
При цьому суд вважає нерелевантними посилання позивача на постанову Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №240/32125/23. Так за обставинами справи №240/32125/23 та позивач проходив військову службу у військовій частині Міністерства оборони України, а не Державної прикордонної служби України. Крім того, у справі №240/32125/23 висновки Верховного Суду ґрунтуються на правовому регулюванні спірних правовідносин, які виникли до набрання чинності Особливостями №726, та не аналізувалися положення Особливостей №726 (зі змінами, застосовуються з 01.04.2024), за приписами яких додаткова винагорода є одноразовим видом грошового забезпечення. Натомість у розглядуваній справі позивача звільнено з військової служби 16.05.2024.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що позов у цій частині задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О. О. Андрусенко