П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/26796/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Семенюка Г.В.,
– Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 15.12.2016 року, не здійснення виплати компенсації втрати частини доходу з 15.12.2016 року та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 15.12.2016 року та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з 15.12.2016 року по 01.11.2023 року та за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі з 01.11.2023 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 15.12.2016 року, не здійснення виплати компенсації втрати частини доходу з 15.12.2016 року по 05.07.2020 року включно. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 15.12.2016 року та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з 15.12.2016 року по 05.07.2020 року включно. В іншій частині позову відмовлено. 
05 грудня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд видав виконавчі листи у справі № 420/26796/25.
18 березня 2026 року від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій останній просив встановити судовий контроль щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі № 420/8733/25; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі № 420/8733/25. 
В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказав, що з наданого листа до листа від 16.12.2025 року щодо виконання рішення суду у справі № 420/26796/24 та розрахунку компенсації втрати частини доходу, встановлено, що компенсацію розраховано не з невиплачених сум, а з різниці невиплачених у встановленому Законом розмірі сум, що є протиправним.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у строк протягом шістдесяти календарних днів з дати прийняття ухвали суду подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 року у справі № 420/26796/24.
29 травня 2026 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 року у справі № 420/26796/24.
В частині виплати компенсації втрати частини доходів відповідачем було зазначено, що на виконання рішення від 15.11.2024, Головним управлінням розрахована компенсація втрати частини доходів за період невиплати пенсії з 15.12.2016 по 05.07.2020 в сумі 11763,84 грн. Компенсація втрати частини доходів у сумі 11763,84 грн нарахована в червні 2025 року, разом з неоплатою по пенсії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 в сумі 6555,66 грн на особистий банківський рахунок пенсіонера відкритий в АТ «Ощадбанк», з датою виплати 25 число .
Від представника позивача надійшли заперечення щодо звіту про виконання рішення суду, в яких повторно було зазначено, що згідно доданого до звіту розрахунку компенсації втрати частини доходу, компенсацію розраховано не з невиплачених сум, а з доплати до невиплачених у встановленому Законом розмірі сум.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року у справі № 420/26796/24.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області у прийнятті звіту від 28.05.2026 року, накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області штраф за не виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надати протягом 15 діб новий звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року по справі № 420/26796/24.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно доданого до звіту розрахунку компенсації втрати частини доходу, компенсацію розраховано не з невиплачених сум, а з доплати до невиплачених у встановленому Законом розмірі сум.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі змістом рішення суду у справі № 420/26796/24, судом не встановлювався порядок і конкретні суми пенсійних виплат, які мають бути враховані під час нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів. За висновками суду, незгода сторони позивача із нарахованими сумами компенсації втрати частини доходів, з підстав неврахуванням всіх складових сум пенсій, свідчить про виникнення між сторонами нових спірних правовідносин, які не можуть бути вирішенні шляхом подання заяв на стадії виконання рішення суду у справі №420/26796/24.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями ст. 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України.
Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Згідно із приписами статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, здійснення судового контролю належить до дискреційних повноважень суду, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення.
Приписами ч.1 ст. 382-3 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
При цьому колегія суддів наголошує, що з урахуванням мети та засад інституту судового контролю, у разі встановлення судового контролю у межах адміністративної справи, прийняття звіту суб`єкта владних повноважень можливе лише у випадку повного та безумовного виконання судового рішення. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з 15.12.2016 року по 05.07.2020 року включно.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, представник позивача неодноразово зазначав, що згідно наданих відповідачем розрахунків компенсації втрати частини доходу, компенсацію розраховано не з невиплачених сум, а з доплати до невиплачених у встановленому Законом розмірі сум.
Натомість, згідно ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Апеляційний суд наголошує, що покладене рішенням суду зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів безумовно передбачає, що така компенсація повинна здійснюватися у відповідності до приписів Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Натомість, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам представника позивача, що такий розрахунок був зроблений пенсійним органом з порушенням вимог Закону.
Приймаючи звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, суд помилково ототожнив незгоду позивача з методологією розрахунку із виникненням нового спору, що нівелює сутність судового контролю.
Якщо виконання рішення суду прямо залежить від правильності нарахувань (зокрема, компенсації втрати частини доходів), і такими доводами обґрунтована заява про встановлення судового контролю, перевірка арифметичної та правової обґрунтованості цих нарахувань є невід`ємною частиною контролю за виконанням судового рішення. 
Твердження суду першої інстанції про те, що перевірка сум виходить за межі судового контролю, є безпідставним, оскільки саме ці суми є предметом виконання, визначеним у резолютивній частині рішення суду від 15 листопада 2024 року.
В свою чергу, дослідивши наданий відповідачем разом із звітом розрахунок компенсації втрати частини доходів, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що компенсацію нараховано не з повної суми невиплаченого доходу, а лише з різниці, що виникла внаслідок несвоєчасного перерахунку. 
З огляду на викладене, звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про виконання рішення не може вважатися таким, що свідчить про повне та належне виконання судового рішення.

Колегія суддів наголошує, що судом має бути надана оцінка всім доводам сторін, викладених у звіті про виконання судового рішення та запереченнях на звіт. За відсутності з`ясування судом вказаних вище обставин та надання правової оцінки позиціям сторін, висновки про наявність правових підстав для прийняття звіту про виконання судового рішення у справі №420/26796/25 є передчасними.
Разом із тим, згідно приписів ст. 382 КАС України, здійснення судового контролю належить до компетенції суду, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, тобто Одеського окружного адміністративного суду. 
З урахуванням викладеного, оскільки суд першої інстанції не з`ясував ті обставини, які підлягають з`ясуванню, не надав їм відповідної правової оцінки, при цьому безпосереднє здійснення судового контролю віднесено до його повноважень, колегія суддів вважає передчасними вимоги апелянта про відмову у прийнятті звіту, встановлення нового строку прийняття звіту та накладення штрафу.
Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на порушенні норм процесуального права та неповному з`ясуванні обставин справи, а тому у відповідності до положень ст. 320 КАС України наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року – задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в порядку ст. 382 КАС України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: О.І. Шляхтицький