ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 452/227/25 пров. № А/857/8572/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Носа С.П.;
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 452/227/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі,-
суддя у І інстанції Кущ Т.М.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Самбір,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,
В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся у Самбірський міськрайонний суд Львівської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якому просив скасувати постанову відповідача №252 від 05.12.2024 року, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі - залишено без руху у зв`язку із пропущенням строків оскарження постанови, встановлених ст.289 КУпАП, та надано позивачеві ОСОБА_1 строк для усунення недоліків в межах 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали.
На виконання вимог ухвали Сабірського міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2025 року представником позивача – адвокатом Короїда Ю.М. подано заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що копію оскаржуваної постанови було винесено у відсутності ОСОБА_1 , копію такої постанови останній не отримував, крім того, відсутні будь-які відомості про скерування ІНФОРМАЦІЯ_3 такої постанови ОСОБА_1 .. Разом з тим, зазначає, що він, як представник позивача отримав копію оскаржуваної постанови лише 13 січня 2025 року на поданий ним адвокатський запит. При цьому, ОСОБА_1 повторно подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, в якому зазначено, що такий строк ним пропущено через те, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 17 січня 2025 року засобами поштового зв`язку від свого представника – адвоката Короїда Ю.М..
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі - повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 17 лютого 2025 року, а справу №452/227/25 направити на розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження поважності пропуску строку оскарження постанови відповідача від 05 грудня 2024 року позивач долучив до до позовної заяви копію оскаржуваної постанови в якій відсутні будь-які відмітки про вручення позивачу постанови, або про її направлення на його адресу, як вимагає цього положення ст. 285 КУпАП. 
На підставі частини 2 статті 312 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що процесуальний строк на звернення позивача до суду із адміністративним позовом пропущений не із поважних причин і поновленню не підлягає.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За змістом частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до суду визначені статтею 123 КАС.
Частиною першою, третьою статті 123 КАС передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1).
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2).
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3).
Згідно із статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З наведених положень видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Як видно з матеріалів справи, предметом оскарження у справі є постанова, що винесена уповноваженим працівником відповідача та не отримана позивачем в цю ж дату, оскільки підпис ОСОБА_1 та дата отримання відсутні в ній.
В свою чергу, перевіряючи наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції надав оцінку лише тому, що позивачу достеменно було відомо про наявність складеного протоколу про адміністративне правопорушення №416 від 29 листопада 2024 року відносно нього, а також те, що позивачем долучено копію конверту, відправником якого є ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якому проставлено штамп із датою 28 грудня 2024 року, з якого неможливо достовірно встановити, який саме документ було направлено на адресу представника позивача - адвокатом Короїда Ю.М. саме 28 грудня 2024 року, та чи дійсно саме постанова №252 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. 00 коп. від 05 грудня 2024 року була вручена представнику позивача - адвокату Короїду Ю.М. саме 13 січня 2025 року.
Між тим, такі висновки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно з приписами ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Згідно фактичних обставин справи спірна постанова винесена відповідачем 08.01.2025р. за відсутності позивача; докази скерування копії такої постанови на адресу позивача в матеріалах справи є відсутніми.
Отже, відповідач не виконав вимоги ст.285 КУпАП і не скерував копію спірної постанови на адресу позивача.
Пунктом 1 ч.4 ст.169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Одночасно суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Тобто, позовна заява повертається при настанні таких взаємопов`язаних умов: 1) отримання адресатом ухвали суду; 2) неусунення недоліків, на які вказав суд; 3) закінчення встановленого судом строку для усунення недоліків позовної заяви.
В розглядуваному випадку дії представника позивача розцінені судом як неусунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.
Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 24.01.2025р. про залишення позовної заяви без руху представник позивача в установлений строк подав заяву про усунення недоліків, в якій навів додаткові обґрунтування своєї позиції щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Окрім цього, положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.
Колегія суддів вважає, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.
Таким чином, виносячи ухвалу від 24.01.2025р. про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції вжив заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших причин пропуску строку.
Якщо ж сторона позивача настоює на своїй позиції поважності причин пропуску строку, наводить додаткові аргументи, які в установлений строк подає суду на виконання ухвали про залишення позову без руху, то такі дії не можна вважати як неусунення недоліків позовної заяви, при цьому суд повинен надати оцінку таким доводам, визнавши поважними або неповажними викладені причини.
В розглядуваному випадку ключове значення мали причини пропуску строку звернення до суду; в разі визнання судом неповажними таких причин процесуальний закон визначає таку підставу для повернення позовної заяви як п.9 ч.4 ст.169 КАС України (у випадках, передбачених ч.2 ст.123 КАС України).
Отже, правова підстава для повернення позовної заяви в цьому випадку (п.1 ч.4 ст.169 КАС України) визначена судом першої інстанції помилково.
Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за наведених умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є помилковою, а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню.
Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ «Іліан проти Туреччини»).
Крім цього, у низці рішень ЄСПЛ, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
ЄСПЛ у своєму рішенні «Мушта проти України» від 18.11.2010р. (Заява № 8863/06) підкреслив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви, яка стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення штрафу, в розглядуваному випадку призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.
Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на викладене, враховуючи приписи п.4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.
Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 452/227/25 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук