ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	Львів	Справа № 140/5662/25 пров. № А/857/4481/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року у справі № 140/5662/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними
головуючий суддя першої інстанції – Каленюк Ж.В., місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного тексту – 08.01.2026
В С Т А Н О В И В :
29 грудня 2025 року до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшла заява позивача (стягувача) ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття належних заходів по усуненню причин та умов, що сприяли невиконанню рішення суду від 15 вересня 2025 року у справі №140/5662/25 в частині неврахування до нових довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року відомостей про розміри усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки), перелік яких передбачений виключно у статті 43 Закону №2262-ХІІ. Позивач просить винести окрему ухвалу, якою зобов`язати Головне управління ДФС у Волинській області вжити належних заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли невиконанню рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі №140/5662/25 у зв`язку із неврахуванням до нових довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та станом на 01 січня 2021 року усіх додаткових видів грошового забезпечення, встановлених законодавством, а саме: надбавки за умови праці, стовідсоткової надбавки та надбавки за безперервну службу.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись із ухвалою суд першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга.
Апелянт зазначає, що ухвала Волинського окружного адміністративного суду від є такою, що винесена з порушенням норм матеріального процесуального права і підлягає скасуванню. 
Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в оскаржуваній ухвалі від 08.01.2026 року у врахуванні до спірних довідок надбавки за умови праці, стовідсоткової надбавки та надбавки за безперервну службу, безпідставно не врахував рішення Волинського ОАС від 11.03.2025 року у справі №140/12752/24, яке набрало законної сили та за яким позивач уже домігся у судовому порядку, а саме на підставі Постанови №704 на врахування у довідку про грошове забезпечення станом на 01.03.2018 року спірних надбавок, у зв`язку із скасуванням та визнанням нечинними пунктів 1, 2 Постанови №103. 
Вважає, що у зв`язку із рішенням Волинського ОАС від 11.03.2025 року у справі №140/12752/24, яке набрало законної сили та яке ухвалено саме на підставі постанови №704 у зв`язку із скасуванням та визнанням нечинними пунктів 1, 2 Постанови №103, на нього не поширюється обов`язок доказування (ч.4 ст. 78 КАС) щодо врахування до довідок про грошове забезпечення станом на 01.01.2020 року та станом на 01.01.2021 року спірних надбавок (надбавки за умови праці, стовідсоткової надбавки та надбавки за безперервну службу).
При цьому, суд 1-ої інстанції залишив поза увагою, що постанова або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для усіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.
Заважує, що суд не врахував, що спірні довідки станом на 01.01.2020 року та станом на 01.01.2021 року мають бути оформлені відповідачем відповідно до статей 43,63 Закону №2262ХІІ, які мають вищу юридичну силу по відношенню до пункту 5 Порядку №45, з урахуванням абз.7 пункту 5 цього Порядку, адже, саме ст.43 Закону №2262-ХІІ визначає перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, який передбачений виключно у цій статті (43), як при обчисленні пенсії, так і при її перерахунку (ст.63). Тому, посилання суду 1-ої інстанції на те, що «у довідку про грошове забезпечення для перерахунку пенсії позивачу повинні включатись складові (основні та додаткові) що передбачені Постановою №704 та виплачувались за відповідною прирівняною посадою станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премія, скасовані чи такі, що не виплачуються на аналогічній посаді на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою, тобто станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, для перерахунку пенсії не враховуються (абз. 7 пункту 5 Порядку №45 від 13.02.2008 року)», вважає не можуть прийматися до уваги, оскільки саме норми Закону №2262-ХІІ (ст.43,63), передбачають виключний перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають враховуватися як при обчисленні пенсії, так і її перерахунку (ст.63) та які мають вищу юридичну силу по відношенню до пункту 5 Порядку №45 від 13.02.2008 року, з урахуванням абз. 7 пункту 5 цього Порядку.
З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених у заяві, поданій в порядку ст. 383 КАС України, вимог.
Відповідач правом подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справ слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року, яке набрало законної сили 27 листопада 2025 року, зобов`язано Головне управління ДФС у Волинській області підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року відповідно до статей 43, 63 Закону №2262-XII, Постанови №704 щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для здійснення обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
На виконання рішення суду у справі №140/5662/25 Головне управління ДФС у Волинській області виготовило довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою останній штатній посаді позивача станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року для перерахунку пенсії позивача (а.с.68-69). 
Відповідно до цих довідок розмір грошового забезпечення станом 01 січня 2020 року становить 20905,65 грн: посадовий оклад 6726,40 грн, оклад за військовим (спеціальним) званням 1681,60 грн, надбавка за вислугу років (40%) 3363,20 грн, надбавка за високі досягнення або виконання особливо важливої роботи (50%) 5885,60 грн, надбавка за секретність (15%) 1008,96 грн, премія (33,3%) 2239,89 грн, а станом на 01 січня 2021 року становить 22576,51 грн: посадовий оклад 7264,00 грн, оклад за військовим (спеціальним) званням 1816,00 грн, надбавка за вислугу років (40%) 3632,00 грн, надбавка за високі досягнення або виконання особливо важливої роботи (50%) 6356,00 грн, надбавка за секретність (15%) 1089,60 грн, премія (33,3%) 2418,91 грн.
Позивач вважає, що до довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року повинні бути включені ще надбавка за умови праці, стовідсоткова надбавка та надбавка за безперервну службу, тому звернувся із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд першої інстанції в задоволенні заяви відмовив з тих підстав, що з аналізу норм Постанови №704 слідує, що надбавка за умови праці, стовідсоткова надбавка та надбавка за безперервну службу, про включення яких у нові довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою просить позивач, станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року чинним законодавством не передбачені.
Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як визначено статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1402-VIII) суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У статті 13 Закону № 1402-VIII розтлумачено зміст такої конституційної засади судочинства як обов`язковість судових рішень, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст. 383 КАС України.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Існування спеціального порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченого ст.ст.382, 383 КАС України, не позбавляє особу права на звернення до суду з новим адміністративним позовом, якщо дії чи рішення суб`єкта владних повноважень, хоч і вчинені в контексті виконання попереднього рішення, за своєю суттю виходять за межі простого механізму його виконання, стосуються нових правових підстав, нових обставин, що не були охоплені попереднім рішенням, та створюють нові юридичні наслідки для особи, які, на її думку, порушують її права. Позовне провадження у таких випадках є належним та процесуально допустимим способом захисту і не суперечить логіці інституту судового контролю, який має вужчу спрямованість - на забезпечення реалізації вже винесеного судового акту в тій частині, в якій права та обов`язки сторін були чітко визначені.
Водночас, необхідно чітко розмежовувати ситуації, коли йдеться виключно про невиконання або неналежне виконання вже ухваленого судового рішення, що охоплюється ст.ст.382, 383 КАС України, та ситуації, коли на підставі або у зв`язку з виконанням попереднього рішення суб`єкт владних повноважень вчиняє нові дії або приймає нові рішення, які, на думку позивача, знову порушують його права, або коли спір стосується аспектів, які не були предметом розгляду в попередній справі, хоча й виникли у зв`язку з нею.
Відповідно до ч. 1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу ( ч. 6 ст. 383 КАС України).
Відповідно до статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28 квітня 2020 року у справі № 611/26/17.
Як уже зазначалось вище, у цій справі рішенням суду від 15 вересня 2025 року, яке набрало законної сили 27 листопада 2025 року, зобов`язано Головне управління ДФС у Волинській області підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року відповідно до статей 43, 63 Закону №2262-XII, Постанови №704 щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для здійснення обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
На виконання рішення суду у справі №140/5662/25 Головне управління ДФС у Волинській області виготовило довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою останній штатній посаді ОСОБА_1 станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року для перерахунку пенсії позивача.
Відповідно до цих довідок розмір грошового забезпечення станом 01 січня 2020 року становить 20905,65 грн: посадовий оклад 6726,40 грн, оклад за військовим (спеціальним) званням 1681,60 грн, надбавка за вислугу років (40%) 3363,20 грн, надбавка за високі досягнення або виконання особливо важливої роботи (50%) 5885,60 грн, надбавка за секретність (15%) 1008,96 грн, премія (33,3%) 2239,89 грн.
Станом на 01 січня 2021 року становить 22576,51 грн: посадовий оклад 7264,00 грн, оклад за військовим (спеціальним) званням 1816,00 грн, надбавка за вислугу років (40%) 3632,00 грн, надбавка за високі досягнення або виконання особливо важливої роботи (50%) 6356,00 грн, надбавка за секретність (15%) 1089,60 грн, премія (33,3%) 2418,91 грн.
Позивач вважає, що до довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року повинні бути включені ще надбавка за умови праці, стовідсоткова надбавка та надбавка за безперервну службу, оскільки такі надбавки були включені у попередню довідку, видану на виконання рішення суду у справі № 140/12752/24.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується і доводами апелянта з огляду на наступне.
Як слідує з рішення у цій справі, зобов`язано Головне управління ДФС у Волинській області підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року відповідно до статей 43, 63 Закону №2262-XII, Постанови №704 щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для здійснення обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Отже, рішенням суду зобов`язано відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення відповідно до статей 43, 63 Закону №2262-XII, Постанови №704 щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Судом також встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі № 140/12752/24, зобов`язано Головне управління ДФС у Волинській області скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 року за відповідною посадою або аналогічною посадою, яку ОСОБА_1 займав на дату звільнення зі служби, що враховується для перерахунку пенсій з 01 січня 2018 року, в якій на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» вказати розмір окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, а також 100% надбавки, надбавки за умови праці та надбавки за безперервну службу, що враховуються при призначенні/обчисленні (ст.43) та наступному перерахунку пенсії (ст.63), урахувавши у довідку додаткові види грошового забезпечення: 100% надбавку від посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби (50% від посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, на підставі п. 5, п. п. 1 постанови КМУ від 30.08.2017 №704), надбавку за умови праці (50% посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням), надбавку за безперервну службу за більше 20 років вислуги (70% від попередньої суми грошового забезпечення) та премію ( 33,3% посадового окладу, на підставі п. 5, п. п. 2 постанови КМУ від 30.08.2017 №704).
Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України та не вичерпують свою дію у зв`язку із ухваленням судами інших рішень щодо пенсійних виплат, перерахунку пенсії позивача та видачі довідок для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , тощо.
Так, дії відповідача по видачі довідки для перерахунку пенсії позивача у цій справі, щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для здійснення обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 не можуть суперечити суті інших рішень щодо перерахунку пенсії позивача.
Крім цього, у рішенні суду у справі № 140/5662/25 судом зобов`язано відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення відповідно до статей 43, 63 Закону №2262-XII, Постанови №704 із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону №2262-XII, пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Також Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене рішення.
Як судом зазначено вище, відповідно до ст. 383 АС України, за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу ( ч. 6 ст. 383 КАС України).
Таким чином, апеляційний суд встановив, що існують обґрунтовані підстави вважати, що судове рішення не виконано відповідачем належним чином.
За таких обставин відмова суду першої інстанції у визнанні протиправною бездіяльності відповідача є передчасною та необґрунтованою.
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. (ч. 1 ст. 317 КАС України)
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року у справі № 140/5662/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виконання рішення Волинського кружного адміністративного суду від 15.09.2025 року, подану в порядку ст. 383 КАС України – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Волинській області щодо неповного виконання та невжиття належних заходів для виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 року у справі № 140/5662/25 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, а саме в частині не врахування у довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року та 01.01.2021 року щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки) для перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління ДФС у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - невиконанню у повному обсязі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 року у справі № 140/5662/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Встановити Головному управлінню ДФС у Волинській області строк для надання Волинському окружному адміністративному суду відповіді щодо вжитих заходів за цією постановою - один місяць з дня отримання постанови Головним управлінням ДФС у Волинській області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин