ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4855/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Курінна К.В.,

за участю представників учасників справи:
від позивача – Костенко В.В,,
від відповідача – не з`явився,
від Херсонобленерго - не з`явився,
від Чаплинської СВА – Гончаров М.В.
від прокуратури – Коваленко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної установи «Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради»
на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2026, ухвалене суддею Смелянець Г.Є., м. Одеса, повний текст складено та підписано 11.05.2026
у справі № 916/4855/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд»
до відповідача: Комунальної установи «Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Акціонерного товариства «Херсонобленерго»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Чаплинської селищної військової адміністрації Каховського району Херсонської області
за участю Херсонської обласної прокуратури
про: стягнення 352 492,14 грн,
ВСТАНОВИВ
У листопаді 2023 року ТовариствО з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» (далі ТОВ «Енерджигазтрейд») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунальної установи «Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради» (далі Комунальна установа), в якому (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.193 т.3), яка прийнята судом до розгляду 24.12.2025) просило суд стягнути з відповідача 352492,14 грн. 
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами № 063-ЕГТ-22/Е про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2021 (далі договір) в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленої позивачем у лютому 2022 року електричної енергії.
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, провадження у даній справі зупинялося судом до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду справи № 908/1162/23.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.05.2026 у справі № 916/4855/23 позов ТОВ «Енерджигазтрейд» задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 289 547,12 грн. 
Місцевий господарський суд виходив з того, що позивач має право на стягнення заборгованості лише за період з 01.02.2022 по 23.02.2022, оскільки з 24.02.2022 лютого Чаплинська селищна територіальна громада (а також всі об`єкти відповідача) знаходиться під тимчасовою окупацією. При цьому, визначаючи розмір заборгованості, суд першої інстанції врахував довідку оператора системи розподілу АТ «Херсонобленерго» №20-005916 від 31.10.2023 (в якій зазначено загальний обсяг спожитої відповідачем у лютому 2022 року електричної енергії - 64,559 МВт*год) та здійснив власний (пропорційний) розрахунок вартості спожитої електричної енергії за 23 дні лютого 2022 року (з 01.02.2022 по 23.02.2022).
Не погодившись з рішеннями суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд помилково та безпідставно здійснив власний (пропорційний) розрахунок вартості спожитої електричної енергії за повний місяць лютого 2022 року, без підтвердження об`ємів шляхом зняття фактичних показників лічильників.
Зокрема, скаржник зазначає, що: визначений АТ «Херсонобленерго» розрахунковим шляхом обсяг електроенергії не підтверджує факт рівномірного, щоденного споживання відповідачем електроенергії у лютому 2022 року; матеріали справи не містять доказів про те, що споживання електроенергії кожного дня лютого 2022 року було однаковим; ці обставини можна встановити виключно шляхом зняття фактичних показників лічильників, однак на даний час це неможливо, оскільки всі точки обліку споживання відповідачем електричної енергії знаходяться на окупованій території; судом неправильно здійснено тлумачення пунктів 8.6.5 та 8.6.11 Кодексу комерційного обліку електричної енергії.
До апеляційної скарги скаржником додані нові докази, а саме: лист від 14.01.2026, адресований «Херсонобленерго»; накази про тимчасове переведення на дистанційне навчання; протоколи засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки.
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/4855/23, вирішено відкласти питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження матеріалів з суду першої інстанції.
29.05.2026 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 за апеляційною скаргою Комунальної установи на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2026 у справі № 916/4855/23 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 12.06.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 12.06.2026 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України, призначено справу № 916/4855/23 до розгляду на 07.07.2026 о 14:15 год.
11.06.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти її задоволення, зазначаючи про її безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, зазначав, що: інформація оператора системи розподілу є офіційними та єдиними передбаченими законодавством даними, на підставі яких визначаються обсяги спожитої електричної енергії та здійснюються розрахунки між учасниками ринку; апелянт не погоджується з обсягом споживання електроенергії, проте жодного доказу на підтвердження неправильності здійсненого розрахунку не надає, натомість апеляційна скарга містить лише припущення про те, що фактичне споживання могло бути іншим, або що значна частина електроенергії могла бути спожита після 24.02.2022.
При цьому, в прохальній частині відзиву позивач просить суд залишити без змін рішення суду в частині задоволення позову та змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості електричної енергії, поставленої за період з 24.02.2022 по 28.02.2022, виклавши мотивувальну та резолютивну частини рішення в редакції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
12.06.2026 від Чаплинської селищної військової адміністрації Каховського району Херсонської області надійшла заява (вх.№2411/26) про участь її представника в усіх судових засіданнях у справі 916/4855/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка ухвалою суду від 22.06.2026 задоволена.
29.06.2026 від ТОВ «Енерджигазтрейд» надійшло клопотання (вх.№2662/26) про участь його представника в усіх судових засіданнях у справі 916/4855/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою суду від 01.07.2026 також задоволено.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
В судовому засіданні 07.07.2026 колегія суддів, розглянувши надані відповідачем до апеляційної скарги нові докази, дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 ст. 80 ГПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
Таким чином, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції, без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, буде вважатися порушенням положень статей 80, 269 ГПК України.
Колегія суддів зауважує, що наведені положення ГПК України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи». При цьому, тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.
Така правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 08.09.2022 у справі № 910/5011/18, від 13.04.2021 у справі № 909/722/14 та від 01.07.2021 у справі № 46/603.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом Одеської області даної справи. 
Відповідач жодного разу не повідомляв суд першої інстанції ні про існування у нього цих доказів, ні про причини, з яких вони не можуть бути подані разом з відзивом на позов.
Відповідачем не обґрунтовано неможливість неподання цих доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції, ним не наведено ні «винятковість випадку», ні «причин, що об`єктивно не залежали від нього».
Неподання відповідних доказів в суд першої інстанції залежало виключно від суб`єктивної поведінки самого відповідача, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії.
За таких підстав, колегія суддів не приймає надані відповідачем до апеляційної скарги нові докази, а саме: лист від 14.01.2026, адресований «Херсонобленерго»; накази про тимчасове переведення на дистанційне навчання; протоколи засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки.
Щодо суті спору.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).
Колегія суддів зазначає, що сторони не заперечують факт укладення між ними договору, неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, зокрема, несплату відповідачем вартості поставленої позивачем у лютому 2022 року електричної енергії, загальний обсяг спожитої відповідачем у лютому 2022 року електричної енергії (64,559 МВт*год), а також не заперечують щодо висновку суду про правомірність стягнення заборгованості лише за період з 01.02.2022 по 23.02.2022, оскільки з 24.02.2022 лютого Чаплинська селищна територіальна громада (а також всі об`єкти відповідача) знаходиться під тимчасовою окупацією.
Фактично, доводи скаржника (відповідача) зводяться до незгоди зі здійсненим судом першої інстанції власним (пропорційним) розрахунком вартості спожитої електричної енергії за період з 01.02.2022 по 23.02.2022.
Враховуючи приписи вищевказаної норми (ч. 1 ст. 269 ГПК України), колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 16.04.2026 у справі № 916/5208/25 лише в межах доводів та вимог скаржника. Інші ж вимоги (у тому числі ті, які заявлені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу) колегією суддів не розглядаються.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було взято до уваги довідку оператора системи розподілу АТ «Херсонобленерго» №20-005916 від 31.10.2023 та акт №318 приймання-передачі електричної енергії за лютий 2022, складений позивачем на виконання зобов`язань за договором, згідно з якими відповідачем спожито за період 01.02.2022-28.02.2022 спожито електричну енергію обсягом 64,559 МВт*год загальною вартістю 352492,14 грн та здійснено власний/пропорційний розрахунок вартості спожитої електричної енергії за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 наступним чином: 352492,14 грн./28дн. х 23 дн.), який становить 289547,12 грн.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду власного розрахунку за спожиту електричну енергію у період з 01.02.2022 по 23.02.2022, незважаючи на те, що визначення обсягів споживання електричної енергії, у спірній ситуації з позивачем за лютий 2022 року, могло здійснюватися на основі фактичних показів лічильника (зокрема до 23.02.2022 року).
Крім того, місцевий господарський суд цілком обґрунтовано зазначив, що відповідач, як Споживач, мав право звернутися до АТ «Херсонобленерго» з метою здійснення контрольного зчитування та звірки показів або надання детальних пояснень щодо здійсненого розрахунку та/або ініціювати розгляд та вирішення суперечностей (у разі їх наявності) згідно з Кодексом комерційного обліку електричної енергії. Натомість, доказів звернення щодо здійснення контрольного зчитування та /або ініціювання розгляду та вирішення суперечки згідно з цим Кодексом відповідачем до суду надано не було.
ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, в силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
З змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 73 ГПК України).
Згідно з приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)). Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює потребу співставлення судом доказів. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Враховуючи вищевикладене у сукупності, те, що відповідачем не надано контррозрахунку заборгованості, який відповідач вважав би правильним, не надано жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували розрахунок суду або свідчили про його неправильність (а отже, відповідачем не доведено, що сума заборгованості перед позивачем є іншою ніж та, що визначена у судом), керуючись стандартом більшої переконливості (за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний), колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необґрунтованість здійсненого судом першої інстанції власного (пропорційного) розрахунку вартості спожитої електричної енергії за період з 01.02.2022 по 23.02.2022, а відтак, не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Комунальної установи «Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради» залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Одеської області 01.05.2026 у справі № 916/4855/23 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повна постанова складена 13.07.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Я.Ф. Савицький 

Н.М. Принцевська