Номер провадження: 33/813/1031/26
Номер справи місцевого суду: 523/15198/25 
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Турик А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
встановив:

Постановою Пересипського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2026 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП накладено и на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 665,60 грн. 
З вказаної постанови вбачається, що 13.07.2025 року о 20 год. 00 хв., гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Daewo Lanos, державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса, по вул. Чорноморського козацтва, 80/2 перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці, що не реагують на світло, почервоніння очей), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Пересипського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)працівники поліції після того, як дізналися, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку, почали до нього чіплятися, що він начебто п`яний, накурений;
2)ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, проте по дорозі до медичного закладу працівники поліції пропонували йому за грошову винагороду зам`яти справу. ОСОБА_1 погодився. Працівники поліції сказали, як все правильно сказати на камеру. Після відмови, вони повезли його до ТЦК.
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 про розгляд справи на 03.06.2026 року на 11:15 год. В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№390765 від 13.07.2025 рку з якого вбачається, що 13.07.2025 року о 20 год. 00 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Daewo Lanos, державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса, по вул. Чорноморського козацтва, 80/2 перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці, що не реагують на світло, почервоніння очей), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП
- довідка з якої вбачається, що згідно до звірки з базою «Адмінпрактика» ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- довідка з якої вбачається, що згідно до звірки з базою «Адмінпрактика» ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 отримав 27.02.2021 року;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з якого вбачається, що 13.07.2025 року ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до КНП «ООМЦПЗ» ООР, у зв`язку із тим, що у результаті огляду проведеного поліцейським, виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Огляд проведено в медичному закладі не було з підстав відмови останнього;
- відеозапис, з якого вбачається, що 13.07.2025 року приблизно о 22:01 год. по дорозі їхав транспортний засіб Daewo Lanos, позаду їхав патрульний автомобіль працівників поліції, які і зупинили даний автомобіль. Працівник поліції підійшов до водія та запитав, як давно у нього відбулося ДТП. ОСОБА_1 сказав, що це було давно на роботі, невдало задавав заднім ходом. Далі працівник поліції запитав, чи є у ОСОБА_1 щось заборонене, останній відповів, що немає. Працівник поліції почав проводити поверхневу перевірку. В ході якої у нього виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки його руки помітно тремтіли. Працівник поліції попросив ОСОБА_1 заплющити очі та відкрити, ОСОБА_2 сказав, що його так трусить від того, що він побачив працівників поліції. Працівник поліції запитав ОСОБА_1 як давно він курив марихуані, на що останній відповів, що місяць тому або більше місяця. Працівник поліції сказав ОСОБА_1 що його зіниці очей не реагують на світло. У зв`язку із чим запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 погодився. Коли вони приїхали до медичного закладу, там була черга, треба було почекати. Поки ОСОБА_1 чекав у черзі із одним працівником поліції, інший виписував направлення на огляд. Потім ОСОБА_1 сказав, що його батьку стало погано із здоров`ям, він повинен терміново поїхати та купити ліки, а тому він відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 наслідки такої відмови. Потім відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, із яким останнього було ознайомлено.
Отже, не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, проте по дорозі до медичного закладу працівники поліції пропонували йому за грошову винагороду зам`яти справу. ОСОБА_1 погодився. Працівники поліції сказали, як все правильно сказати на камеру. Після відмови, вони повезли його до ТЦК. З огляду на таке.
Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. 
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), визначено, що кінозйомка та відеозапис – це процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації.
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу ІІ Інструкції).
Крім того, слід зазначити, що відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи.
Так з наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодився на вимогу працівника поліції проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. По дорозі, поки працівники поліції везли ОСОБА_1 до медичного закладу не виявлено на нього ніякого тиску з боку працівників поліції, за грошову винагороду відпустити його. Крім того на підтвердження даного факту ОСОБА_1 також не надано жодного належного та допустимого доказу. 
Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом не скористався, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не вказав, незважаючи на те, що працівниками поліції йому були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Статтею 130 частиною 1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, відповідно до положень ст. 130 КУпАП, законодавцем встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції, відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, не допускається.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ Україні від 09.11.2015 року №1452/735 (далі - Інструкція).
Підпунктом 1.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з підпунктами 1.6 та 1.7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Зазначеною Інструкцією на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом передбачено лише проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Пунктом 2.12. Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Посилання в апеляційній сказі про те, що з наявних відеозаписів не вбачається у ОСОБА_1 зовнішніх ознак наркотичного сп`яніння, спростовується відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції запропонував водієві висунути руки, які тремтіли, також працівником поліції зауважено, що зіниці очей не реагують на світло.
Враховуючи те, що у водія ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені у п.1.3. 1.4 Інструкції (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук), водій повинен був на вимогу поліцейського пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння і було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апеляційної скарги про те що працівники поліції після того, як дізналися, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку, почали до нього чіплятися, що він начебто п`яний, накурений, не заслуговують на увагу з огляду на те, що із дослідженого відеозапису вбачається, що під час розмови із працівниками поліції у ОСОБА_1 тремтіли пальці рук, у зв`язку із чим у працівника поліції виникла підозра, що останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння, крім того на місці зупинки транспортного засобу, працівник поліції провів ОСОБА_1 поверхневу перевірку, а саме попросив заплющити та відкрити очі, при цьому освітив ліхтариком, зауважив на тому, що зіниці очей не реагують на світло. Лише після цього ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до медичного закладу, щоб провести огляд на стан наркотичного сп`яніння. Більш того, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що під час бесіди ОСОБА_1 не заперечував факту того, що він курив марихуану. 
Інших тверджень апеляційна скарга не містить.
Отже, обставини, які висвітлені у наданому відеозаписі разом з іншими дослідженими доказами у справі, повністю доводять вину ОСОБА_1 у інкримінованому правопорушенні, оскільки є допустимими, повними, дослідженими в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 13.07.2025 року та інкримінуються ОСОБА_1 . 
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог ст. ст. 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду С.О. Погорєлова