Справа № 560/7481/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

20 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Фурман Руслан Вікторович звернувся до суду з адміністративним позовом від 29.04.2026 в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2016 по 31.03.2026; 2) Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2016 по 31.03.2026; 3) Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за період з 11.04.2016 по 31.03.2026, за весь час затримки її виплати, а саме за період з 11.04.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення – 31.03.2026; 4) Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за період з 11.04.2016 по 31.03.2026, за весь час затримки її виплати, а саме за період з 11.04.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення – 31.03.2026.
Позивач пояснив, що відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №136-ОС від 11 квітня 2016 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 , фельдшера медичного пункту оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за статтею 26 частиною 8 пунктом 1 підпунктом «є» ,звільнено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №136-ОС від 11 квітня 2016 року, у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 11 квітня 2016 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, на час виключення зі списків особового складу військовою частиною НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) із позивачем був не проведений повний розрахунок при звільненні, що порушує його права. Фактичний розрахунок з позивачем був проведений лише 31.03.2026 на суму 6361,69 гривень. На його звернення у березні 2026 року про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2016 по 31.03.2026, відповідач відповіді не надав.
Ухвалою суду від 04.05.2026 роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги позивача, виділивши в окреме провадження позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні (справа №560/7481/26), залишивши інші у справі №560/7713/26 (арк. спр.20). 
Відповідно до ухвали від 04.05.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та витребував докази (арк. спр.28).
У Відзиві на позов від 08.06.2026 відповідач вказав, що відсутні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України. Також зазначив про застосування принципу співмірності та визначення розміру відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Встановивши обставини (факти) якими сторони пояснюють вимоги та заперечення, оцінивши надані ними докази, беручи до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини суд робить такі висновки, враховуючи наступне.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №136-ОС від 11 квітня 2016 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 , фельдшера медичного пункту оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 11 квітня 2016 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення (арк. спр.8).
У заяві від 31.03.2026 представник позивача адвокат Фурман Руслан Вікторович просить Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2016 по 31.03.2026 (арк. спр.11). Відповідач відповіді не надав.
Згідно Довідки щодо остаточного розрахунку при звільненні з військової служби від 19.05.2026 на особистий картковий рахунок ОСОБА_2 після звільнення з 11.04.2016, були нараховані 12050,96 гривень (арк. спр.42 зворот).
Відповідно до Довідки про середньомісячний і середньоденний заробіток ОСОБА_2 його середньоденне забезпечення складає 158,20 гривень (арк. спр.43).
Згідно інформації про зарахування коштів, на картковий рахунок позивача були 31.03.2026 зараховані кошти в розмірі 6361,69 гривень (арк. спр.10), що також не заперечує відповідач.
Отже, при звільненні, позивачу належало до виплати 18412,65 гривень (12050,96 грн (виплачено у квітні 2016 року) + 6361,69 грн (виплачено 31.03.2026)), що було би повним розрахунком при звільненні позивача.
Відсоток невиплаченої суми позивачу становитиме 34,55% з розрахунку: 6361,69 грн. / 18412,65 грн. х 100%.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців обчислюється наступним чином: 158,20 грн (середньоденний заробіток) х 182 дні (6 місяців) = 28792,40 гривень. Відтак, 34,55% від 28792,40 грн становитиме 9947,77 гривень, що і буде співмірною сумою відповідальності роботодавця за час затримки розрахунку при звільненні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі N 489/6074/23 зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
При цьому, у справі N 489/6074/23 розрахунки середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку здійснювались із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі N 489/6074/23 вважала справедливим підходом розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку враховуючи відсоткове співвідношенні суми заборгованості від загального розміру належних при звільненні виплат та зменшення відшкодування до суми, співмірної з порушенням.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином суд робить висновок, що позивач довів позовні вимоги, зокрема, щодо відповідальності відповідача за ст.117 КЗпП України за невчасний розрахунок при звільненні за період з 11.04.2016 по 31.03.2026, яка (відповідальність) становитиме співмірну суму у розмірі 9947,77 гривень з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.10.2025 по справі N 489/6074/23 та встановлених обставин у справі, яка вирішується судом першої інстанції, що підтверджено доказами, які перевірено судом. 
Суд також звертає увагу на те, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити стосовно відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 від 29.04.2026 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2016 по 31.03.2026 в сумі 9947,77 (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок сім гривень 77 копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 липня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		А.І. Петричкович