П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/8107/26

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,
повний текст судового рішення
складено 12.06.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інформаційного агентства про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Інформаційного агентства, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Інформаційного агентства щодо непроведення нарахування та виплати мені середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 грудня 2023 року по 26 лютого 2026 року;
- стягнути з Інформаційного агентства на мою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 грудня 2023 року по 26 лютого 2026 року в сумі 280 967,22 грн. (двісті вісімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень 22 копійки).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 року позов залишено без руху.
01.04.2026 року від позивача до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків разом із додатками.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.
15.04.2026 року від представника відповідача до Одеського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про залишення позову без руху з підстав несплати позивачем судового збору.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 року позов ОСОБА_1 до Інформаційного агентства про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без руху, встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
Копію зазначеної ухвали отримано позивачем 27.05.2026 року.
Однак, ні у визначений ухвалою Одеського окружного адміністративного суду строк, ні станом на дату вирішення даної справи позивачем недоліки позовну не усунуті.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Інформаційного агентства про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – залишено без розгляду.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув у повному обсязі недоліки позовної заяви, яку залишено без руху з огляду на те, що позивач не є звільненим від сплати судового збору.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року, позивач подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати вищезазначену ухвалу суду по справі №420/8107/26 та направити справу для подальшого розгляду.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач звільнений від сплати судового збору у даному спорі.
На адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Інформаційного агентства, в якому просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС).
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 160 КАС у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Частиною першою статті 168 КАС передбачено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Вимоги до змісту позовної заяви наведені у частини п`ятій статті 160 КАС. Перелік документів, що мають бути долучені до позову, визначений у статті 161 КАС.
Згідно з вимогами частини першої статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом (пункт 7 частини першої статті 240 КАС).
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що позовна заява може бути повернута на підставі пункту 7 частини першої статті 240 КАС лише у разі неусунення протягом встановленого судом строку порушень норм статей 160, 161 КАС, які були вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.
Так, залишаючи позовну заяву без руху та здійснюючи її подальше залишення без розгляду, суд першої інстанції вказав про ненадання позивачем доказів сплати судового збору за подання позовної заяви.
Натомість, ОСОБА_1 наполягає на тому, що він звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій.
Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що зазначена норма має відсильний характер.
Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в статті 22 якого передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений в статті 12 вищезазначеного Закону.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.02.2020 №545/1149/17, від 09.10.2019 №9901/311/19 висновувала, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, зокрема учасники бойових дій, суд має враховувати предмет та підстави позову, а також перевіряти, чи стосується справа захисту прав цих осіб з урахуванням статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Водночас колегія суддів зазначає, що предмет спору у цій справі не стосується соціального чи правового захисту позивача, як учасника бойових дій згідно з вимогами статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розумінні пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Так, у постанові від 20 липня 2023 року у справі №160/20070/21 Верховний Суд висновував, що аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», у сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дає підстави для висновку, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством саме через набуття такого статусу. Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів, тому для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у разі вирішення питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), суд має зважити на предмет та підстави позову; перевірити чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Отже, Верховний Суд констатував, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не стосуються питань його соціального захисту саме як учасника бойових дій, про які йдеться у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а отже, позивач повинен сплачувати судовий збір під час розгляду цієї справи.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові КАС ВС від 24 квітня 2025 року у справі №520/23062/24.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з вимогами частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач доводячи свою позицію посилається на правові висновки Верховного Суду у інших спорах, які, дійсно стосуються соціального захисту. Водночас, предмет спору у даній справі не стосується питань соціального захисту, а тому відповідні посилання є помилковими.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, яким позовну заяву залишено без розгляду.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Колегія суддів в рамках даної справи погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви по справі №420/8107/26 без розгляду.
З підстав, визначених статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 241, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач | | О.В. Джабурія
Судді | | Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко