Справа № 459/2285/26 
Провадження № 2/459/957/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
02 вересня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Штибель А. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за Договором № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025 у розмірі 52 041,41 грн та вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5375298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі – Договір), за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 12 500 грн строком на 360 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав належним чином, та надав кредит в сумі 12 500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 28.11.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу № 28/11/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості, за відповідачем утворилася заборгованість за договором у загальному розмірі 52 041,41 грн., яка складається з тіла кредиту – 12499,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 27 666,42 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 100 календарних днів – 11 875,00 грн. Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем вищевказаного договору представник позивача просить позов задовольнити. 
Ухвалою від 02.06.2026 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача, про що постановлено відповідну ухвалу.
25.08.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_2 , у якій вона зазначила, що відповідно до сповіщення № 5861 від 03.06.2026 ОСОБА_1 є безвісти зниклим, та просила суд врахувати зазначену обставину під час розгляду справи.
27.08.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив розгляд даної справи проводити у його відсутності.
Відповідач у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою про вручення. Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю № 2824464 від 02.06.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.20). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов.
Таким чином, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи. 
Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Частиною 4 статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки повне рішення виготовлено 2 вересня 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 27 серпня 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 2 вересня 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку.
Судом встановлено, що 13.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 12 500 гривень строком на 360 днів ( надалі - Договір) (п. п. 1.2,1.3. Договору). Договір підписано відповідачем ОСОБА_1 13.03.2025 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «25788».
Згідно п.1.4.1. Договору стандартна процента ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 0,9778% (показник округлений до десятитисячних) та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (44 000,00/12 500,00)/360x100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (п. 1.3 Договору).
У п.1.5. Договору сторони узгодили, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2 639,6200% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору включає суму кредиту, комісію (якщо передбачена Договором), проценти за користування кредитом та складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 56 500,00 гривень (п.1.6. Договору).
У п. 1.7. Договору сторони обумовили, що загальні витрати за кредитом на дату укладення Договору включають комісію (якщо передбачена Договором), проценти за користування кредитом та складають: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 44 000,00 гривень.
Згідно з п.2.1 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 13.03.2025 або 14.03.2025.
Згідно п.4.1 Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку, визначеного в п. п. 4.3 Договору.
Підписанням Договору відповідач підтвердив, що перед укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надано інформацію, вказану в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщену на Вебсайті; за спеціальною формою (Паспорт споживчого кредиту), відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; він ознайомився з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті та затверджені наказом №67-ОД від 14.06.2021. Клієнт підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил (п.9.9. Договору).
У додатку №1 до Договору, яким є Таблиця загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит зазначено: дату видачі кредиту/дату платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чисту суму кредиту, суму платежу за розрахунковий період, суму кредиту за договором погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту.
Також у матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 13.03.2025 одноразовим ідентифікатором «55050», містить всю інформацію про загальну вартість кредиту, в тому числі щодо суми можливих нарахованих відсотків, зокрема з урахуванням зниженої процентної ставки та за стандартною процентною ставкою.
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», який адресований ТОВ «Лінеура Україна», між їхніми підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019.
Відповідно до зазначеного договору було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «Лінеура Україна»: 13.03.2025 о 09:17:10 год на суму 12500,00 (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн, номер картки 4731185672546824, номер транзакції в системі iPay.ua – 678771753, призначення платежу: Зарахування 12500 грн на карту НОМЕР_1 .
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 18.08.2026, виданого на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № НОМЕР_2 та 13.03.2025 на вищевказану карту відбулося зарахування коштів у розмірі 12 500 грн. 
28 листопада 2025 року було укладено Договір факторингу №28-11/25, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025 ( надалі - Договір факторингу).
Відповідно до п.1.1 Договору факторингу фактор зобов`язувався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (залишок по кредиту), плата за кредитом (комісія за надання кредиту та/чи проценти за користування кредитом), неустойка (штраф, пеня) та/або проценти за порушення грошового зобов`язання та інші платежі згідно кредитних договорів (за наявності), право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до п.1.2. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п. 3.3 цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, підтверджють факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку №5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді (додаток № 6).
Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників для друку за Договором факторингу №28-11/25 від 28.11.2025, на виконання умов договору факторингу №28-11/25 від 28.11.2025, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників для друку з загальною кількістю 2744.
Відповідно до реєстру боржників для друку від 28 листопада 2025 року (додаток № 1-1 до договору факторингу від 28 листопада 2025 року № №28-11/25), до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за Договором № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025 на загальну суму 46 416,41 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 582480001 від 28 листопада 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» сплачено ТОВ «Лінеура Україна» 2 808 618,09 гривень на підставі договору факторингу №28-11/25 від 28.11.2025.
Згідно із розрахунком заборгованості, складеним первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» заборгованість відповідача за договором № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025 станом на 28.11.2025 становила 46416,41 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 12499,99 грн., заборгованості за процентами – 27666,42 грн., штрафні санкції 6250 грн. 
Згідно із розрахунком заборгованості, складеним позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість відповідача за договором № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025 становить 52 041,41 грн., яка складається з тіла кредиту – 12499,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 27666,42 грн., нарахованих процентів ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за 100 календарних днів – 11 875,00 грн.
Оскільки боржник свої зобов`язання належним чином не виконує, позивач просить стягнути із відповідача вищевказану заборгованість по Договору .
При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. ст. 627-629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно із змісту ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Статтею 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Як встановлено судом, що 13.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 5375298 про надання коштів на умовах який був підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «25788», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитні договори. Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті.
Підписавши вищевказаний договір, паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Договору цілком зрозумів та прийняв їх. 
Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір з ним не був би укладений. 
Отже, відповідач добровільно виразив свою волю на укладання Договору, відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, отримавши у подальшому кредитні кошти на свій рахунок.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку № НОМЕР_2 , зазначену у кредитному договорі, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0112 від 01.12.2025 та листом АТ «ПриватБанк» від 18.08.2026.
Також із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором вбачається, що відповідач приступив до виконання умов Договору, здійснивши 08.04.2025 оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 4 575,01 грн., які розподілені кредитором на оплату тіла кредиту в розмірі 0.01 грн., оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 3325 грн та 1250 грн на оплату комісії за надання кредиту, що підтверджує факт укладення ним договору, розуміння його умов та отримання кредитних коштів.
Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020.
Таким чином, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір кредиту, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в Договорі.
Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Так, із розрахунку заборгованості за Договором, складеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» встановлено, що за боржником ОСОБА_1 обліковується заборгованість в розмірі 46416,41 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 12499,99 грн., заборгованості за процентами – 27666,42 грн., штрафні санкції 6250 грн. 
Згідно із розрахунком заборгованості, складеним позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість відповідача за договором становить 52 041,41 грн., яка складається з тіла кредиту – 12499,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 27666,42 грн., нарахованих процентів ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за 100 календарних днів – 11 875,00 грн.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено.
Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, що призвело до виникнення заборгованості.
Також суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по Договору в розмірі 12 499,99 гривень слід задовольнити.
Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами, однак в добровільному порядку не повернув.
Як зазначалося вище, відповідно до п 1.3. Договору строк кредитування (строк, на який надається кредит) 360 днів, тобто з 13.03.2025 по 08.03.2026
У п.1.3 Договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 0,9778% та розрахована за формулою: ДПС = (та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (44 000,00/12 500,00)/360x100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Згідно із розрахунком заборгованості проценти за користування кредитом, нараховані первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» за період з 13.03.2025 по 28.11.2025 у розмірі 27 666,42 грн.
Наведене свідчить про наявність у ТОВ «Лінеура Україна» права на нарахування процентів за процентними ставками за користування кредитом, оскільки такі нарахування відбувались в порядку, передбаченому у вищевказаному договорі та у межах строку кредитування, з умовами якого позичальник був ознайомлений.
З врахуванням наведеного, розрахунок заборгованості по процентах за Договором у розмірі 27 666,42 гривень суд вважає обґрунтованим.
Тому, на підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за Договором розмірі 27 666,42 гривень, які були нараховані у межах строку кредитування та здійснені первісним кредитором ТОВ « Лінеура Україна».
Даючи оцінку переходу прав вимог до позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо).
Судом встановлено, що 28 листопада 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу №28-11/25, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025.
Відповідно до п.1.2. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п. 3.3 цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, підтверджють факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку №5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді (додаток № 6).
Також в матеріалах справи міститься Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №28-11/25 від 28.11.2025, реєстр боржників для друку від 28 листопада 2025 року, платіжна інструкція від 28.11.2025.
Договір факторингу підтверджує факт відступлення прав вимоги є дійсним та чинним, відомості про те, що такий оскаржувався в судовому порядку відсутні.
Відтак, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідача по заборгованості, яка виникла за Договором.
Варто зауважити, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, проведений ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», відповідно до якого товариство продовжило здійснювати нарахування процентів за Договором з моменту переходу права вимоги, тобто з 28.11.2025 по 08.03.2026. Нарахування здійснені відповідно до умов Договору, за стандартною процентною ставкою 0,95% в розмірі 11 875 грн. Такий розрахунок проведений в межах строку дії Договору, в силу п. 1.4 Договору, тобто у межах строку кредитування. 
Отже, суд вважає, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі п 1.1 Договору факторингу мало право нараховувати відсотки за користування кредитом в межах дії строку Договору.
Суд також враховує, що первісним кредитором сплачені відповідачем кошти у розмірі 1 250 грн зараховані в оплату комісії за надання кредиту. Разом із тим, суд вважає неправомірним нарахування та стягнення з відповідача вищевказаної комісії, оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця лише у разі їх фактичного надання споживачу. Водночас умовами укладеного між сторонами договору не визначено конкретних додаткових чи супутніх послуг, за надання яких відповідач повинен сплачувати комісію. Надання кредитних коштів є безпосереднім обов`язком кредитодавця відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України та не є окремою послугою, за яку з позичальника може стягуватися додаткова плата. За таких обставин нарахування та стягнення комісії є неправомірним, а тому 1 250 гривень підлягають зарахуванню в рахунок сплати процентів за користування кредитом (27 666,42 грн (заборгованість за процентами) – 1250 грн (комісія за надання кредиту) = 26 416,42 грн).
Щодо заяви ОСОБА_2 суд зазначає, що підстав для її врахування під час розгляду справи не вбачається, оскільки ОСОБА_2 не є учасником даної справи та не надала суду доказів на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 чи інших підстав для звернення до суду в інтересах відповідача.
Таким чином, суд, перевіривши надані позивачем розрахунки встановив, що вони проведені з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру процентів, визначених в Договорі та дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за Договором № 5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025 в сумі 50791,41 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 12499,99 грн, заборгованості по процентах нарахованих процентів первісним кредитором – 26 416,42 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 100 календарних днів – 11 875,00 грн.
Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Позивач просить стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2662,40 грн та правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 р., укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 2212749 від 26.05.2026, згідно якого адвокат Столітній М.М. надає правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору №10/12-2-24 від 10.12.2024 р., Акт № 19957 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024) від 26.05.2026, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10000 грн.
Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. 
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час (адвокат не приймав участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з врахуванням того, що позов задоволено, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 4000 гривень.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить того, що відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, тому понесені позивачем витрати на сплату судового збору слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача в сумі 2 598,45 грн, виходячи з такого розрахунку: 50791,41 грн (сума задоволених позовних вимог) : 52 041, 41 грн. (сума заявлених позовних вимог) х 2662,40 гривень (сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви через систему « Електронний суд»).
Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за Договором №5380006 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2025 у загальному розмірі 50 791 (п`ятдесят тисяч сімсот дев`яносто одна) гривня 41 копійка, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 12499,99 грн, заборгованості по процентах, нарахованих первісним кредитором в сумі 26 416,42 грн., заборгованості по процентах, нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в сумі 11 875,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір в сумі 2 598,45 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 45 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 02.09.2026 

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (ЄДРПОУ 44559822, 03045, м. Київ,вул. Набережно-Корчуватська,буд. 27. приміщення 2;, 
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 )

Суддя:     М.  В.  Мельникович