Провадження № 2/359/1627/2026
Справа № 359/12338/25
РІШЕННЯ
Іменем України

06 липня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді  Журавського В.В.
при секретарі   Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.
В середині жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 27 січня 2019 року уклало з відповідачем договір позики №51672. За яким ТОВ «ФК «Гелексі» зобов`язалося надати ОСОБА_2 позику у розмірі 4500 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язалася до 12 лютого 2019 року повернути позику та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики. ТОВ «ФК «Гелексі» виконало своє зобов`язання за договором позики та надало ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4500 гривень. 
Відповідач неналежним чином виконувала грошове зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за договором позики у розмірі 21841 гривня 20 копійок, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4500 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками та комісією у розмірі 17341 гривня 20 копійок. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «ФК «Гелексі» просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 21841 гривню 20 копійок.

2. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача ОСОБА_3 просив проводити розгляд цивільної справи за його відсутності, дана вимога міститься в резолютивній частині позову (а.с.7). 
Представник відповідача – адвокат Калінін С.К. направив до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначив, що матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «ФК «Гелексі» та відповідачем договору про споживчий кредит №51672 від 27.01.2019 року, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту. Відповідач заперечує факт укладення договору та розмір заборгованості. Представник відповідача зазначає, що з наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договору, шлях та метод ідентифікації відповідача в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору. 

3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.61-62).

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Встановлено, що 27 січня 2019 року ТОВ «ФК «Гелексі» уклало з відповідачем договір позики № 51672. За яким ТОВ «ФК «Гелексі» зобов`язалося надати ОСОБА_2 позику у розмірі 4500 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язалася до 12 лютого 2019 року повернути позику та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (а.с.37-44).
ТОВ «ФК «Гелексі» виконало своє грошове зобов`язання та надало  ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4500 гривень. Вказана обставина підтверджується довідкою директора ТОВ «ФК «Елаєнс» вих.. №51672 від 01 вересня 2025 року про перерахування грошових коштів ОСОБА_2 (а.с.30).
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.  Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:  надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;  електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
Встановлено, що договір позики № 51672 від 27 січня 2019 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора 44880328. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Гелексі» в електронній формі. 
ОСОБА_2  неналежним чином виконувала грошове зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 4500 гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками та комісією – 17341 гривня 20 копійок. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 21841 гривня 20 копійок, що підтверджується довідкою про стан заборгованості за кредитним договором (а.с.51-57).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «ФК «Гелексі» та відповідачем договору позики №51672 від 27 січня 2019 року, дана фінансова установа надала позичальнику суму позики у розмірі 4500 гривень 00 копійок, яку остання зобов`язувалася повернути в повному обсязі у визначений договором строк кредитування до 12 лютого 2019 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% в день. Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 12 лютого 2019 року, після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Згідно з розрахунком позивача загальний розмір заборгованості за відсотками та комісією становить 17341 гривня 20 копійок, однак суд вважає обґрунтованими лише нарахування, здійснені в межах строку кредитування.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_2 повинна була сплатити кредитору відсотки та комісію за вказаним договором позики у розмірі 1087 гривень 20 копійок.Зазначений розмір відсотків та комісії відображено у розрахунку заборгованості станом на кінцеву дату повернення позики – 12.02.2019.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення суду ОСОБА_2 хоча б частково повернула означений борг.
З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь ТОВ «ФК «Гелексі» належить стягнути борг за договором позики у розмірі 5587 гривень 20 копійок, що складається із: з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4500 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками та комісією у розмірі 1087 гривень 20 копійок.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції №1804 від 14 жовтня 2025 року (а.с.13) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «ФКУ «Гелексі» сплатив судовий збір у розмірі 2423 гривні 00 копійок. Пред`явлений позов задоволений частково, а саме 25,58% (5587,20/ 21841,2 ? 100%). З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 619 гривень 80 копійок (2423,00 / 100% ? 25,58%).
Встановлено, що згідно договору про надання правової допомоги б/н від 09 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В. (а.с.10-11), довіреності (а.с.9), акту №51672 наданих послуг від 01 вересня 2025 року (а.с.25) вбачається, що вартість витрат на правову допомогу, які понесло ТОВ «ФК «Гелексі» становить 5000 гривень.
Отже враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то й заявлені позивачем вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу підлягають задоволенню на 25,58%, що становить 1279 гривень 00 копійок (5000 / 100 х 25,58%).

На підставі викладеного та керуючись п.5 ч.1 ст.3, ч.3, ч.6 ст.11, ч.12 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.526, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.1 та ч.2 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5587 гривень 20 копійок та витрати на оплату судового збору у розмірі 619 гривень 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» витрати на правничу допомогу в розмірі 1279 гривень.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ», місцезнаходження за адресою: 01054, м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, код ЄДРПОУ 41229318. 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Дата складення повного рішення суду – 06 липня 2026 року.

Суддя      підпис 
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду   В.В. Журавський