| 441/1414/26 2-о/441/111/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
03.08.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Малахової-Онуфер А.М.
з участю секретаря судового засідання Стебеляк А.-А.Ю.
заявниці ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Городоцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , 16.06.2026 звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь Донецької області батька – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, мотивуючи тим, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, вона вимушено покинула своє зареєстроване місце проживання у м. Маріуполь Донецької області та переїхала на підконтрольну Україні територію, що батько ОСОБА_2 залишився проживати в квартирі АДРЕСА_1 , яка внаслідок обстрілу, в ніч з 24 на 25.03.2022 згоріла, після чого зв`язок з ОСОБА_2 втрачено, що організацією поховання обгорілих рештків батькового тіла займався брат ОСОБА_3 та за його заявою, 09.08.2024 органом окупаційної влади, видано свідоцтво про смерть батька, у якому неправильно зазначено дату його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлення факту смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно для проведення державної реєстрації його смерті компетентним органом виконавчої влади України та отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, просила заяву задовольнити.
Ухвалою судді від 30.06.2026 провадження у справі відкрито за правилами окремого провадження (а.с. 53).
Заявниця ОСОБА_1 в суді вимоги уточнила, просить встановити факт смерті її батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Маріуполь Донецької області. Окрім цього зазначила, що вона не погоджується із датою смерті батька вказаною у свідоцтві про його смерть – ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданому органом окупаційної влади, вважає, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час пожежі за місцем проживання на АДРЕСА_2 , що отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка із зазначенням дати смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , їй необхідно для сімейного архіву, що визначеної мети, передбаченої законом, вона не має, інше.
Представник Городоцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив.
Заслухавши заявницю, вивчивши заяву, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Із пояснень заявниці в суді, із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 видно, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Ровеньки Ворошиловградської області республіки УРСР, є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10).
Згідно довідки адміністратора ЦНАП Городоцької міської ради Львівської області Помірно В.І. № 276 від 30.03.2022, начальника управління соціального захисту населення ЛРДА Филипів О. № 01-5/523 від 26.06.2026 та довідки з застосунку «Дія» № 1312-7500286725 від 15.09.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 20.04.2022 року перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, фактичним її місцем проживання/перебування значиться АДРЕСА_3 (а.с. 8, 45, 51).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 22.02.2024 значився зареєстрованим на АДРЕСА_2 , що убачається із копії витягу з ЄРДР від 22.02.2024 (а.с. 42). 
Із пояснень заявниці в суді, із витягу з ЄРДР від 22.02.2024 видно, що ОСОБА_1 21.02.2024 звернулася до СВ відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, із заявою про вжиття заходів щодо розшуку її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_2 , з яким 02.03.2022 втратила зв`язок, що відомості за означеною заявою внесено в ЄРДР під № 12024141390000194 з правовою кваліфікацією дій ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 42-43).
Із копій скріншотів переписки у мобільному додатку «Viber» убачається, що пожежа у будинку на  АДРЕСА_4 сталася у ніч з 24 на 25 березня 2022 року (а.с. 11-40). 
Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 09.08.2024 незаконним органом, актовий запис № 120, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Маріуполь Донецької області помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 41).
15.07.2026, начальником Городоцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Половко Г., у відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 роз`яснено положення ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», розділу 5 п. 1 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», згідно яких державна реєстрація смерті проводиться на підставі : лікарського свідоцтва про смерть (форми № 106/а), фельдшерської довідки про смерть ( форма №106-1/0), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. 
Заявниця у заяві та в суді, покликаючись на положення п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, просить встановити юридичний факт і зокрема, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Маріуполь Донецької області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Маріуполь Донецької області, з метою проведення державної реєстрації його смерті компетентним органом виконавчої влади України та отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка.
ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
З одного боку, особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України встановлені статтею 317 ЦПК України.
За змістом частини першої статті 317 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 та від 26 листопада 2025 року у справі № 233/5109/21 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
З іншого боку, пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК).
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
Встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Заявницею не довено обставин з покликанням на докази, які свідчать про смерть ОСОБА_2 саме ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Маріуполь Донецької області, а не 09.07.2024, як про це зазначено у свідоцтві про смерть, виданому 09.08.2024 незаконним органом, актовий запис № 120.
У відповідності до Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04.02.2016 №990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватись з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за замістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.
Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окуповані території України, слід керуватись положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Закону Украни «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території в т.ч. Луганської області, передбачено, що будь-які органи, їх посадові так службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків.
Також під час вирішення питання оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ, як джерело права в т.ч. висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі «Loizidou v Turkey», а також у справі «Cyprus v Turkey», а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі «Mozer v Republic of Moldova and Russia», «Haseu and Others v Moldova and Russia», де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.
Цей висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.
З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги свідоцтво про смерть, видане 09.08.2024 незаконним органом, актовий запис № 120.
Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17 (адміністративне провадження №К/9901/2383/17).
Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також з огляду на процедуру встановлення факту смерті фізичної особи, визначену пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , з мотивів нею наведених, суд не вбачає.
Керуючись ст. 81, 89, 263-265, 315, 317, 318 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про встановлення юридичного факту і зокрема, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м. Маріуполь Донецької області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Маріуполь Донецької області - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
С у д д я А.М.Малахова-Онуфер