Справа №751/223/26
Провадження №2/751/1066/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О. 
при секретарі судового засідання Рак Я.М.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Чернігівська обласна прокуратура
відповідач – Чернігівська окружна прокуратура
відповідач – Державна казначейська служба України

представник позивача – Чікова Тетяна Анатоліївна
представник Чернігівської окружної прокуратури та Чернігівської обласної прокуратури – Абдужабарова Ірина Павлівна
представник Чернігівської обласної прокуратури – Дементьєва Маргарита Миколаївна
представник Державної казначейської служби України – Мойсеєнко Яна Сергіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Чернігівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового слідства і прокуратури, 

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави в особі Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Чернігівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового слідства і прокуратури в розмірі 500 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області знаходитися кримінального провадження №12017270010001294 від 16.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Позивача визнано потерпілою в даному кримінальному проваджені. ОСОБА_1 була допитана в кримінальному провадженні як потерпіла та під час допиту та проведення слідчого експерименту повідомила слідчого, що 16 лютого 2017 року ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, з приводу яких вона продовжує лікуватись і на даний час. ЇЇ стан здоров`я постійно погіршується. В супереч зазначеного, досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось неналежним чином, що зокрема проявилось у неодноразовому скасуванні судом постанов прокурора та слідчого про закриття кримінального провадження, фальшуванні доказів, закінчення встановленого строку з часу скоєння кримінального правопорушення, що дає можливість звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження в зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. У зв`язку із порушенням розумного строку проведення досудового розслідування вона з 2017 року неодноразово зверталась до органів прокуратури різного рівня, Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області зі скаргами та зверненнями на бездіяльність посадових осіб, однак отримувала від них лише формальні «відписки». Досудове розслідування вищезазначеного кримінального провадження триває вже більше ніж 8 років. Кримінальне провадження неодноразово закривалось з різних підстав: 17.02.2017 року слідчим СВ ЧВП ГУНП області Литовченко Д.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка була скасована 23 березня 2017 року прокурором Чернігівської місцевої прокуратури; 16.06.2020 року слідчим ЧВН ГУ НП в Чернігівській області Мотора Н.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка була скасована; 30.08.2021 року слідчим ВД ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Мотора Н.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка була скасована ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 жовтня 2022 року. В лютому 2023 року прокурор Чернігівської окружної прокуратури звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з клопотанням про закриття кримінального провадження в порядку п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України, в якому прокурор просить закрити кримінальне провадження, внесене 16.02.2017 року до ЄРДР за № 12017270010001294 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017270010001294 від 16.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017270010001294 від 16.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України - закрито на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року ухвала Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 лютого 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270010001294 від 16 лютого 2017 року на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, залишено без змін. Постановою Верховного суду від 18 жовтня 2023 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2023 року у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270010001294 від 16.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.125 КК України - відмовлено.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі 

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 06.02.2026 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
12.02.2026 від представника відповідача – Чернігівської окружної прокуратури до суду надійшов відзив, у якому просять відмовити у задоволені позову. Чернігівська окружна прокуратура позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн не визнає та вважає його необґрунтованим. Позивач пов`язує заявлену шкоду з нібито неналежним здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017270010001294 від 16.02.2017. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Чернігівським РУП ГУНП в області та наразі не завершене. Чернігівська окружна прокуратура здійснює процесуальне керівництво в межах наданих законом повноважень. Заяви, скарги та клопотання позивача розглядалися у встановленому порядку, за результатами чого їй надавалися відповідні відповіді. Позивачем не надано судового рішення, яким дії чи бездіяльність працівників прокуратури були визнані незаконними. Також відсутні належні докази того, що саме діями чи бездіяльністю прокуратури позивачу заподіяно моральну шкоду, а також причинного зв`язку між такими діями та заявленими негативними наслідками. Сам факт тривалості кримінального провадження, наявності процесуальних недоліків чи незгоди позивача з діями слідчого або прокурора не свідчить про незаконність діяльності прокуратури та не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
18.02.2026 від представника відповідача – Чернігівської окружної прокуратури до суду надійшов відзив, у якому просять відмовити у задоволені позову. Чернігівська окружна прокуратура позовні вимоги не визнає. Право на відшкодування шкоди за рахунок держави виникає у випадках, передбачених законодавством, однак позивачем не надано жодного судового рішення, яким дії чи бездіяльність Чернігівської окружної прокуратури визнано незаконними.
26.02.2026 від представника відповідача – Чернігівської обласної прокуратури до суду надійшов відзив, у якому просять відмовити у задоволені позову. Чернігівська обласна прокуратура позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими. Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється Чернігівським РУП ГУНП в області, остаточного процесуального рішення не прийнято. Чернігівська окружна прокуратура здійснює процесуальне керівництво, надає відповідні вказівки слідчому та вчиняє передбачені законом процесуальні дії. Усі заяви, скарги та клопотання ОСОБА_1 , що надходили до прокуратури, розглядалися в межах повноважень та у встановлені строки. За результатами надавалися відповіді, а звернення, вирішення яких не належало до компетенції прокуратури, направлялися до відповідних органів. Сам факт тривалості кримінального провадження або наявності окремих процесуальних недоліків не свідчить про незаконність дій прокуратури та не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Для її стягнення необхідно довести протиправність дій чи бездіяльності, факт заподіяння шкоди та прямий причинний зв`язок між ними. Надані позивачкою медичні документи підтверджують звернення за медичною допомогою після події 16.02.2017, однак не доводять, що зазначені у них захворювання чи лікування пов`язані саме з тривалістю кримінального провадження або протиправними діями працівників прокуратури. Належних доказів таких обставин матеріали справи не містять. Також позивачкою не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди у 500 000 грн, не наведено конкретних дій чи бездіяльності конкретних службових осіб, які спричинили моральні страждання, не доведено істотної зміни способу життя чи інших негативних наслідків, пов`язаних саме з діяльністю прокуратури. З огляду на відсутність доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності прокуратури, факту заподіяння моральної шкоди та причинного зв`язку між ними, а також необґрунтованість заявленого розміру відшкодування, прошу у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
04.03.2026 від представника відповідача – Державної казначейської служби до суду надійшов відзив, у якому просять відмовити у задоволені позову. Казначейство не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не вчиняло щодо Позивачки дій чи бездіяльності, які, на її думку, спричинили шкоду, і не є учасником спірних правовідносин. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, у спорах про відшкодування шкоди за рахунок держави немає необхідності визначати відповідачем Казначейство: держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, діями або бездіяльністю якого завдано шкоди. Повноваження Казначейства щодо виконання судових рішень та безспірного списання коштів з державного бюджету не роблять його належним відповідачем у спорі про відшкодування шкоди. Позовні вимоги також є необґрунтованими по суті. Для відшкодування моральної шкоди необхідне встановлення сукупності обов`язкових умов цивільно-правової відповідальності: наявності шкоди, протиправності поведінки відповідача, причинного зв`язку між такою поведінкою та шкодою і вини, якщо законом не передбачено інше. У цій справі відсутні судові рішення, якими встановлено незаконність дій чи бездіяльності Казначейства, Чернігівської обласної прокуратури або Чернігівської окружної прокуратури. Сам факт тривалого досудового розслідування, а також задоволення окремих скарг на процесуальні рішення, дії чи бездіяльність слідчих або прокурорів не свідчить автоматично про незаконність їх діяльності та не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачка не довела належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральної шкоди саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів та причинного зв`язку між ними. Надані медичні документи не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між тривалістю кримінального провадження та погіршенням стану її здоров`я, оскільки містять відомості про інші обставини, зокрема травми, отримані у 2017 та 2020 роках. Крім того, Позивачкою не обґрунтовано розмір заявленої компенсації у 500 000 грн, не наведено розрахунку та не надано доказів, які б підтверджували саме такий розмір моральної шкоди. З огляду на викладене, відсутні правові та доказові підстави для стягнення з Державного бюджету України 500 000 грн моральної шкоди. Казначейство просить суд відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою суду від 18.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача та позивач у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги.
Позивач у судовому засіданні висловила думку про можливість закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду.
Представник відповідачів у судовому засіданні просили відмовити у задоволені позовних вимог, всі разом посилались на відсутність доказів завдання моральної шкоди..
У судовому засіданні 27.08.2026 судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголошення якого було призначено на 07.09.2026.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України після оголошення переходу до стадії ухвалення судового рішення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оголошення судового рішення було призначено на 07.09.2026 на 15.00 год. 

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що в провадженні Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області знаходитися кримінально провадження №12017270010001294 від 16.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. 
Позивача визнано потерпілою в даному кримінальному проваджені. 
ОСОБА_1 була допитана в кримінальному провадженні як потерпіла та під час допиту та проведення слідчого експерименту повідомила слідчого, що 16 лютого 2017 року ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, з приводу яких вона продовжує лікуватись і на даний час. 
Згідно виписки №0380 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення від 03.03.2017, у п.6 «повний діагноз» ОСОБА_1 має ЗЧМТ, струс головного мозку (16.02.17 – побутова), забій поперекового відділу хребта, забій м`яких тканей лівого стегна, забій м`яких тканей голови (потилиці) (а.с.12).
Випискою №439,749, 1406 підтверджується наявність наслідків ЗЧМТ (2017 року, побутова), струс головного мозку в формі стійкого лікворно-гіпертензивного синдрому(а.с.17,18,19).
Також, відповідно до виписки №0696-епікриз із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відділення реабілітації від 03.03.2023, ОСОБА_1 надійшла до стаціонару 24.03.2023 з повним діагнозом : Наслідки повторних ЗЧМТ (2017,2020), струс головного мозку, стійкого лікворно-гіпертензивного синдрому, застарілий консолідований перелом тіла L1 ст (а.с.22).
Згідно магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу хребта № 73090 від 01.04.2023, вбачається МР-картина застарілого консолідованого компресійного перелому тіла L1 хребця І ст (а.с.23).
Згідно консультативного висновку спеціаліста від 27.04.2023, вбачається, наслідки повторного ЗЧМТ (2017, 2020) зі струсом головного мозку у формі цефалгічного астено-вегетативного синдрому, старий компресійний перелом тіла L1 (а.с.25).
Також, ОСОБА_1 має хронічний післятравматичний головний біль (а.с.26).
У електронній виписці від 07.09.2023 вбачається діагноз: насліди ЗЧМТ (2017,2020 рр., побутові) зі струсом головного мозку (а.с.30).
17.02.2017 року слідчим СВ ЧВП ГУНП області Литовченко Д.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с.33), яка була скасована 23 березня 2017 року прокурором Чернігівської місцевої прокуратури (а.с.34).
16.06.2020 року слідчим ЧВН ГУ НП в Чернігівській області Мотора Н.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка була скасована (а.с.38).
30.08.2021 року слідчим ВД ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Мотора Н.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с.58), яка була скасована ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 жовтня 2022 року (а.с.59-63).
Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017270010001294 від 16.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017270010001294 від 16.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України - закрито на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.68).
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року ухвала Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 лютого 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270010001294 від 16 лютого 2017 року на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, без змін (а.с.69-71). 
Постановою Верховного суду від 18 жовтня 2023 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції(а.с.72-74). 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2023 року у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270010001294 від 16.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.125 КК України – відмовлено (а.с.77-78).
Згідно електронної виписки від 21.02.2025 КРН «ЧМЛ №2» ЧМР, ОСОБА_1 має діагноз (МКХ-10 АМ) : Т90.5 наслідки внутрішньочерепної травми, а саме наслідки ЗЧМТ, струсу ГМ 16.02.2017 в побуті у формі стійкого лікворно-гіпертензивного с-му, стійкої цефалгії, церебрастенії (а.с.14).
Також, відповідно до електронної виписки від 04.08.2025 КРН «ЧМЛ №2» ЧМР, ОСОБА_1 має множинні протрузії м/хр дисків, старий компресійний перелом тіла L1, м`язово-тонічний синдром, правобічний корінцевий синдром (а.с.15).’
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Також відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Станом на час розгляду даної цивільної справи кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 16.02.2017 року, остаточно не завершене, при цьому з моменту внесення відомостей до ЄРДР минуло понад дев`ять років.
У даному випадку суд бере до уваги не лише саму тривалість досудового розслідування, а сукупність встановлених обставин, а саме: неодноразове прийняття рішень про закриття кримінального провадження, їх подальше скасування, необхідність неодноразового звернення позивача до органів прокуратури та суду з метою поновлення своїх процесуальних прав, а також відсутність остаточного результату розслідування протягом тривалого часу.
При цьому саме по собі тривале здійснення досудового розслідування не може автоматично свідчити про протиправність дій чи бездіяльності органів досудового розслідування або прокуратури. Водночас у кожному конкретному випадку суд повинен оцінити, чи відповідала тривалість провадження вимогам розумності та чи були органами, відповідальними за його проведення, вжиті всі необхідні та достатні заходи для забезпечення ефективного розслідування.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка, будучи потерпілою у кримінальному провадженні, неодноразово зверталася до органів прокуратури та органів досудового розслідування зі скаргами та заявами щодо неналежного проведення досудового розслідування. Необхідність таких звернень була зумовлена, зокрема, неодноразовим прийняттям постанов про закриття кримінального провадження та незгодою позивачки з такими процесуальними рішеннями.
Суд також враховує, що внаслідок тривалого незавершення досудового розслідування позивачка фактично протягом тривалого часу позбавлена можливості отримати остаточну відповідь держави щодо обставин кримінального правопорушення, внаслідок якого вона вважає себе потерпілою, встановлення особи, яка його вчинила, та належного процесуального вирішення кримінального провадження.
Зазначене має істотне значення при оцінці доводів позивачки про завдання їй моральної шкоди, оскільки потерпіла особа має законний інтерес у проведенні ефективного, повного та своєчасного розслідування обставин кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд бере до уваги, що позивачка була потерпілою у кримінальному провадженні, яке стосувалося заподіяння їй тілесних ушкоджень. При цьому з наданих медичних документів вбачається, що після події 16.02.2017 року вона неодноразово зверталася за медичною допомогою та проходила лікування, а в медичній документації містяться відомості про наслідки черепно-мозкової травми 2017 року.
Разом із тим суд погоджується з доводами відповідачів у тій частині, що самі по собі медичні документи не підтверджують, що погіршення стану здоров`я позивачки є прямим наслідком саме тривалості кримінального провадження або протиправних дій працівників прокуратури. Зазначені документи підтверджують факт наявності у позивачки відповідних захворювань та наслідків травм, однак не можуть самі по собі свідчити про причинний зв`язок між такими наслідками та діями чи бездіяльністю відповідачів.
Водночас моральна шкода у цій справі не зводиться виключно до погіршення стану здоров`я позивачки.
Тривале перебування особи у статусі потерпілої у кримінальному провадженні, відсутність остаточного результату розслідування, неодноразове прийняття рішень про закриття кримінального провадження, необхідність їх оскарження та неодноразового звернення до правоохоронних органів і суду об`єктивно здатні спричинити душевні страждання, почуття безпорадності, невизначеності та розчарування в ефективності державного захисту порушених прав.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачкою доведено факт заподіяння їй моральної шкоди внаслідок неналежного забезпечення розумних строків кримінального провадження.
Суд бере до уваги висновки Верховного Суду у близьких за змістом (релевантних) правовідносинах, зокрема у постанові від 15.04.2026 у справі №175/4737/24: апеляційний суд не врахував, що неодноразовими скасуваннями судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з невчиненням слідчих дій, тривалим досудовим розслідуванням підтверджується факт здійснення відповідачами незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини. Близькі за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22 (провадження № 61-1119св23), від 07 червня 2023 року у справі № 335/8532/21 (провадження № 61-4608св23), від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/1185/22 (провадження № 61-6708св23), від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23). Оскільки у цій справі позивач довів факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з держави на користь позивача моральної шкоди.
У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №646/7015/19 наведено наступний висновок:  поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. (…) Ураховуючи викладене, місцевий суд, встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви особи про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за її заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування її доводів, дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, з урахуванням вимоги виваженості, розумності і справедливості.
Разом із тим суд не знаходить достатніх правових та фактичних підстав для стягнення моральної шкоди у заявленому позивачкою розмірі 500 000 грн.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд відповідно до статті 23 ЦК України враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, тривалість порушення її права, характер порушення, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, а також те, що грошова компенсація моральної шкоди не повинна призводити до безпідставного збагачення потерпілої особи.
При цьому суд враховує тривалість кримінального провадження, яка на час розгляду справи перевищує дев`ять років, неодноразове закриття кримінального провадження та скасування відповідних процесуальних рішень, необхідність звернення позивачки за судовим захистом, а також той факт, що кримінальне провадження на час розгляду справи не завершене.
З урахуванням наведеного суд вважає, що справедливою та співмірною компенсацією моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок порушення її права на розгляд кримінального провадження у розумні строки, є сума відшкодування моральної шкоду 30 000 грн 00 коп. 
При цьому, з урахуванням динаміки інфляційних процесів та зниження купівельної спроможності національної валюти, погіршення добробуту населення внаслідок збройної агресії російської федерації, задоволення позову про відшкодування моральної шкоди не призвело би до відновлення прав особи, не забезпечило би ефективний захист прав особи від протиправної бездіяльності державного органу та становило би собою порушення вимог ст. 1 Першого протоколу, а також статей 6 та 13 ЄКПЛ. 
Положеннями п.10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставісудам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа №910/23967/16) вказала, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК Україниє держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 174/207/22 (провадження № 61-1119св23) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів».
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 30 000 грн компенсації моральної шкоди.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.
Керуючись статтями 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статтею 56 Конституції України, статтями 2, 28 КПК України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави в особі Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Чернігівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового слідства і прокуратури – задовольнити частково. 
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового слідства і прокуратури.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Судовий збір віднести за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 07.09.2026

Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 

Відповідач – Чернігівська обласна прокуратура (місцезнаходження: вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 02910114),

Відповідач – Державна казначейська служба України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд.6 м. Київ, 01601),

Відповідач – Чернігівська окружна прокуратура (місцезнаходження: вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 0291011426)

Суддя А. О. Діденко