Справа № 465/2431/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого-судді     Колодяжного С.Ю.
з участю секретаря судового засідання Задорожної Н.М.
заявника ОСОБА_1 
представника заявника    ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Новояричівська селищна рада Львівського району Львівської області, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 17.03.2026 року звернувся до Франківського суду м.Львова із заявою, в якій просить встановити факт його проживання на час відкриття спадщини із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Свою заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Банюнин Львівського (раніше - Кам`янка-Бузького) району Львівської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, нотаріально посвідчений секретарем виконкому Банюнинської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, за яким заповіла, що все майно після її смерті належить ОСОБА_1 , який проживає у с.Банюнин
Кам`янка-Бузького району Львівської області. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина та 17.02.2026 року ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 03.07.2025 року, звернулась до приватного нотаріуса щодо відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 , однак отримала письмову відмову мотивовану тим, що ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк не подав та на момент смерті ОСОБА_3 зареєстрований за адресою померлої не був, тобто що таке звернення є передчасним, адже судом має спочатку бути встановлено факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з неможливістю реалізувати свої права у інший спосіб заявник змушений звернутись до суду і просить суд задовольнити його вимоги.
Відповідно до ухвали Франківського районного суду м.Львова від 19.03.2026 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, на підставі ч.1 ст.31 ЦПК України передано в Залізничний районний суд м.Львова.
17.04.2026 року справа надійшла до Залізничного районного суду м.Львова та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду до провадження судді Колодяжного С.Ю.
Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 22.04.2026 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, про що повідомлено учасників справи.
У судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали, покликаючись на мотиви такої, яку просять задовольнити.
Заінтересована особа – Новояричівська селищна рада Львівського району Львівської області, будучи повідомленою у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання її уповноважений представник не з`явився.
Заслухавши пояснення заявника та представника заявника, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Так, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.
Судом встановлено, що 29.05.2013 року о 10.20 год. ОСОБА_3 склала заповіт, нотаріально посвідчений секретарем виконкому Банюнинської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області Романів Л.М., за яким заповіла, що все майно після її смерті належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.13/.
Відповіднодо свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 04.07.2014 року Виконавчим комітетом Банюниської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Банюнин Кам`янка-Бузького (на даний час - Львівського) району Львівської області /а.с.9/.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, в тому числі на три земельні ділянки з кадастровими номерами 4622180400:03:000:0799, 4622180400:03:000:0336, 4622180400:03:000:0063, площею 0,3368 га, 0,3899 га та 0,5381 га відповідно, які належали на праві приватної власності померлій, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку /а.с.11-12/.
Водночас, при вирішенні питання щодо спадкування ОСОБА_1 майна, яке належало померлій, 17.02.2026 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Робак Л.А. було надано письмову відповідь, якою ОСОБА_1 повідомлено, що зареєструвати спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину видається неможливим, оскільки ним пропущено строк на прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, та встановлення факту постійного проживання не належить до компетенції нотаріуса, а рішення суду про встановлення такого факту не представлено /а.с.14-15/.
Крім того, з листа №160/01-16 від 05.05.2026 року та довідки зі Спадкового реєстру від 04.05.2026 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася /а.с.48/.
З наведеного вбачається, що підставою для звернення до суду із даною заявою є неможливість заявника ОСОБА_1 реалізувати належним чином свої спадкові права після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із необхідністю встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до положень ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст.1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).
Згідно пп.4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
З пп.3.22 п.3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року.
Відповідно до витягів з Єдиного державного демографічного реєстру від 30.11.2016 року та 21.04.2026 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.8,39/.
З акта від 02.06.2026 № 70, який затверджений директором ТОВ «Управлінська компанія «Нове місто» та складений в складі комісії директора ТОВ «УК «Нове місто» А.Когута та голови правління ОСББ «Комфорт» Л.Мойсина, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично не проживав за цією адресою з 2012 по 2015 роки /а.с.63/.
Згідно даних довідки №53 від 12.02.2026 року, яка видана Банюнинським старостинським округом, померла ОСОБА_3 постійно і до дня смерті проживала по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 /а.с.21/.
Свідок ОСОБА_5 , яка була сусідом заявника та померлої, у судовому засіданні дала показання, якими підтвердила, що ОСОБА_1 проживав з 2012 року по 2015 рік із своєю тіткою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_7 , яка мешкає через дорогу від будинковолодіння померлої, у судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_1 впродовж 2012-2015 років проживав разом із своєю тіткою ОСОБА_3 у с.Банюнин Львівської області і протягом цього часу здійснював постійний догляд за нею.
Свідок ОСОБА_6 , який був сусідом заявника та померлої, у судовому засіданні дав показання, що ОСОБА_1 проживав із своєю тіткою ОСОБА_3 останні 2-3 роки до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Виходячи з наведеного та враховуючи те, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження обставини його постійного проживання разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, встановлення даного факту породжує для нього певні правові наслідки, зокрема, оформлення в нотаріальній конторі свого права на спадщину, тому суд дійшов висновку, що заява є підставною, грунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню.
Керуючись ст.12, 81, 258, 259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;
заінтересована особа – Новояричівська селищна рада Львівського району Львівської області, ЄДРПОУ 04374134,місцезнаходження: Львівська обл., Львівський р-н, с-ще Новий Розділ, пл.Єдності, 22.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний