КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2026 року м. Київ справа №640/5360/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
 за позовом	 Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРЕЛО ПУЩІ-ВОДИЦІ»	
до	Головного управління ДПС у м. Києві	
про	визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення	

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРЕЛО ПУЩІ-ВОДИЦІ» (далі – позивач, ТОВ «ДЖЕРЕЛО ПУЩІ-ВОДИЦІ») з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.11.2020 № 13860412, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 226 808,93 грн та застосовано штрафну санкцію у розмірі 56 702,23 грн.
Також позивач просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акта камеральної перевірки від 13.10.2020 №272/26-15-04-12-19/41353756 не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що контролюючий орган безпідставно відніс належні товариству об`єкти нерухомого майна до типу об`єктів «Інші» та застосував ставку податку у розмірі 1 відсотка мінімальної заробітної плати, унаслідок чого донарахував 226 808,93 грн податкового зобов`язання.
На підтвердження правильності визначення функціонального призначення та класифікації об`єктів нерухомості позивач посилається на експертний висновок АСЗ № 2027204 від 28.09.2020 ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві». Згідно з цим висновком котельню класифіковано за кодом 2302.9, теплицю – за кодом 1271.6, а комплекс будівель літ. «А» площею 6299,9 кв. м – за кодом 1212.2 «Будівлі дитячого та сімейного табору відпочинку». Позивач також зазначає, що у 2014– 2020 роках будівля використовувалася для проживання тимчасово переміщених осіб з Донецької та Луганської областей. 
Також, позивач вказує, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, проведеної з 22.10.2020 по 28.10.2020, складено акт від 03.11.2020 № 215/Ж5/26-15-07-02-04/41353756, яким не встановлено порушень щодо повноти нарахування та сплати податку на нерухоме майно за 2018 рік. У цьому акті контролюючий орган зазначив, що ставка податку для об`єкта за кодом 1212.2 становить 0,01 відсотка. Отже, на переконання позивача, на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач мав документи та результати документальної перевірки, які спростовували висновки камеральної перевірки.
Позивач, також, стверджує, що акт камеральної перевірки не було зареєстровано в контролюючому органі та не було вручено або надіслано товариству у порядку, передбаченому пунктом 86.2 статті 86 ПК України. У зв`язку з цим, на його думку, податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням строків, установлених пунктом 86.8 статті 86 ПК України, та належним чином не зареєстровано. З огляду на викладене позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 09.11.2020 № 13860412 необґрунтованим, протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Відповідач проти задоволення позову заперечив. У відзиві зазначив, що камеральну перевірку проведено на підставі пункту 75.1 статті 75 та у порядку статті 76 Податкового кодексу України. Контролюючий орган вважав, що позивач неправильно застосував ставки податку до об`єктів нежитлової нерухомості, зазначених у додатку 2 до декларації, а тому за результатами перевірки обґрунтовано відніс такі об`єкти до типу «Інші» зі ставкою 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2018 року.
Відповідач зазначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач з 13.12.2017 є власником комплексу будівель загальною площею 6800,4 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 4, у тому числі будівлі площею 6299,9 кв. м, котельні площею 210,9 кв. м та теплиці площею 289,6 кв. м. На переконання відповідача, встановлене порушення має арифметичний та методологічний характер і могло бути виявлене під час камеральної перевірки.
Щодо направлення акта та податкового повідомлення-рішення відповідач указав, що акт був надісланий рекомендованим листом і відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України вважається врученим 22.10.2020, а податкове повідомлення-рішення – 16.11.2020.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/5360/21.
20.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справу передано для розгляду Київському окружному адміністративному суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Жуку Р.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано сторонам подати суду додаткові пояснення та документи (докази) щодо обставин справи.
Додаткових пояснень та документів (доказів) від сторін, станом на дану прийняття рішення у справі, не надходило
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ТОВ «ДЖЕРЕЛО ПУЩІ-ВОДИЦІ» (код ЄДРПОУ 41353756) було власником комплексу будівель, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 4, загальною площею 6800,4 кв. м.
29.09.2020 позивач подав до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, реєстраційний №9312212140, з додатком 2, реєстраційний № 9312212139.
У додатку 2 до декларації позивач зазначив, зокрема, об`єкт за кодом ДК 018-2000 1212.2 «Дитячі та сімейні табори відпочинку» площею 6299,9 кв. м та об`єкт за кодом 1271.6 «Будівлі тепличного господарства» площею 289,6 кв. м. Загальна задекларована сума податкових зобов`язань за 2018 рік становила 18 518,16 грн.
Контролюючим органом проведено камеральну перевірку даних вказаної декларації, за результатами якої 13.10.2020 складено акт № 272/26-15-04-12-19/41353756.
В акті зазначено, що під час перевірки використано електронну форму звітної декларації за 2018 рік та додаток 2. Контролюючий орган відніс обидва задекларовані об`єкти до типу «Інші» та застосував ставку 1 відсоток мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. За розрахунком відповідача річна сума податку становила 245 327,09 грн, а сума заниження – 226 808,93 грн.
На підставі акта камеральної перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 09.11.2020 № 13860412, яким збільшив суму податкового зобов`язання на 226 808,93 грн та застосував штраф у розмірі 56 702,23 грн.
Водночас, на підставі наказу № 7549, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача за період з 24.05.2017 по 30.09.2020. За її результатами 03.11.2020 складено акт №215/Ж5/26-15-07-02-04/41353756.
Зі змісту акта документальної позапланової перевірки вбачається, що контролюючий орган перевіряв достовірність і повноту нарахування та сплати податку на нерухоме майно, дослідив інформацію про склад нерухомого майна, дати державної реєстрації права власності, площі об`єктів та їх класифікацію. У висновку акта №215/Ж5/26-15-07-02-04/41353756 зазначено, що за пунктами плану перевірки, які охоплювали податок на нерухоме майно за 2018 рік, порушень не встановлено. Окремо встановлено лише порушення щодо неподання декларації та заниження податку за 2017 рік, а також несвоєчасного подання декларацій за 2018–2020 роки. 
30.11.2020 позивач, в порядку адміністративного оскарження, оскаржив податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України. Рішенням від 17.02.2021 №3729/6/99-00-06-03-02-06 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення – без змін.
Не погоджуючись із податковим повідомлення-рішення від 09.11.2020 № 13860412, позивач звернувся до суду із даним позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначає Податковий кодекс України (далі – ПК України, у редакції, чинній на час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення).
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться в межах повноважень контролюючих органів виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних систем електронного адміністрування і реєстрів, прямо визначених цією нормою.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною є перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків і зборів та яка проводиться на підставі податкових декларацій, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового і бухгалтерського обліку, первинних документів, а також отриманих у встановленому законом порядку документів та податкової інформації.
Стаття 76 ПК України передбачає, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Згоди платника податків та його присутності під час проведення камеральної перевірки не вимагається.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що визначальними критеріями розмежування камеральної і документальної перевірки є не лише місце її проведення, а насамперед предмет перевірки та джерела інформації, які можуть бути використані контролюючим органом.
Камеральна перевірка є формою поточного контролю податкової звітності. У її межах контролюючий орган може перевіряти арифметичну правильність обчислень, відповідність показників між собою, правильність перенесення даних та застосування ставки податку до показників, які безпосередньо і однозначно відображені самим платником у декларації. Водночас установлення достовірності відомостей про об`єкт оподаткування, його склад, площу, дату набуття права власності та фактичне або функціональне призначення шляхом дослідження зовнішніх джерел інформації належить до предмета документальної перевірки.
Аналогічний підхід викладений Верховним Судом у постанові від 19.04.2022 у справі №816/687/16, у якій зазначено, що метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування арифметичні та/або методологічні помилки, інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання, або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, перевірка правильності застосування ставок податків, податкових пільг, відображення у податковій звітності показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.
У постановах від 24.04.2018 у справі №803/1338/17, від 13.06.2018 у справі №826/623/13-а та від 23.11.2023 у справі №640/7643/21 Верховний Суд виходив із того, що перевірка достовірності та повноти задекларованих показників із використанням відомостей, які не належать до податкової звітності або прямо визначених законом інформаційних систем, не охоплюється предметом камеральної перевірки. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, використання документів первинного обліку платника податків, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
У постанові від 21.01.2021 у справі №813/2519/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наголосив, що під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним рядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.
Також суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі № 300/6182/23, у якій за подібних правовідносин суд визнав, що використання під час камеральної перевірки декларацій з податку на нерухоме майно інформації з Державного реєстру речових прав свідчить про вихід контролюючого органу за межі цього виду перевірки.
Суд зауважує, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не належить до систем та реєстрів, дані яких підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України у редакції, чинній станом на жовтень 2020 року, дозволяв використовувати як самостійну підставу для камеральної перевірки.
Дослідивши акт камеральної перевірки судом встановлено, що формально контролюючий орган зазначив про використання лише електронної форми декларації та додатка 2. Однак у відзиві відповідач прямо вказав, що обставини щодо належності позивачу комплексу будівель, дати виникнення права власності, загальної площі та складу такого комплексу встановлені відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Така інформація використана відповідачем не як допоміжна довідкова обставина, а як фактична підстава для встановлення об`єкта і бази оподаткування та для обґрунтування правомірності донарахування. Отже, контролюючий орган не обмежився арифметичним перерахунком показників, безпосередньо наведених у декларації, а перевірив достовірність і повноту відомостей про нерухоме майно за зовнішнім джерелом.
Крім того, для віднесення будівлі, задекларованої платником за кодом 1212.2 «Дитячі та сімейні табори відпочинку», до узагальненого типу «Інші» контролюючий орган фактично здійснив правову та фактичну переоцінку класифікації об`єкта. Вирішення такого питання залежить не лише від математичного застосування ставки, а й від установлення характеристик, призначення та правового режиму конкретної будівлі, що виходить за межі суто арифметичного або методологічного контролю декларації.
При цьому матеріали справи містять експертний висновок АСЗ № 2027204 від 28.09.2020 щодо правильності класифікації об`єктів за ДК 018-2000. Незалежно від остаточної оцінки цього документа, його наявність підтверджує, що спір щодо ставки податку пов`язаний з класифікацією та функціональним призначенням об`єкта, тобто потребує дослідження доказів, яке не здійснюється в межах камеральної перевірки.
Суд не заперечує, що неправильне застосування встановленої нормативним актом ставки до незаперечних показників декларації в окремих випадках може бути виявлене камеральною перевіркою. Проте у цій справі розбіжність виникла не внаслідок механічної арифметичної помилки, а внаслідок зміни контролюючим органом класифікації задекларованого об`єкта та застосування до нього іншої ставки.
Додатково суд враховує, що невдовзі після камеральної перевірки відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку, предмет якої охоплював достовірність і повноту нарахування та сплати податку на нерухоме майно за 2018 рік. Саме під час цієї перевірки контролюючий орган мав повноваження дослідити правовстановлюючі, технічні та інші документи щодо об`єктів нерухомості.
За результатами документальної перевірки у відповідній частині порушень за 2018 рік не встановлено. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте 09.11.2020, тобто після складення 03.11.2020 акта документальної перевірки. У відзиві на адміністративний позов відповідач не навів належного обґрунтування причин ігнорування результатів документальної перевірки, проведеної тим самим контролюючим органом.
Наведене не створює для акта документальної перевірки преюдиційної сили, однак має істотне значення для оцінки обґрунтованості оскаржуваного рішення та свідчить, що висновки камеральної перевірки не були узгоджені з повнішим дослідженням тих самих податкових правовідносин.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не довів, що встановлення складу нерухомого майна, дати набуття права власності, класифікації об`єктів та правильності визначення ставки здійснено виключно на підставі даних декларації і в межах предмета камеральної перевірки. Навпаки, зміст відзиву підтверджує використання відомостей Державного реєстру речових прав.
Таким чином, контролюючий орган під час камеральної перевірки фактично здійснив перевірку достовірності та повноти визначення податкового зобов`язання із застосуванням джерела інформації, не передбаченого підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, тобто вийшов за межі повноважень, установлених для цього виду перевірки.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що невиконання контролюючим органом вимог закону щодо підстав і способу проведення податкової перевірки нівелює її наслідки, а акт такої перевірки не може бути допустимою підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.
З огляду на встановлену самостійну та достатню підставу для скасування оскаржуваного рішення – проведення перевірки поза межами предмета камеральної перевірки – суд не вбачає необхідності надавати остаточну правову оцінку правильності класифікації будівлі за кодом 1212.2 та розміру ставки податку.
Доводи позивача щодо неналежного направлення акта перевірки та строку прийняття податкового повідомлення-рішення не впливають на наведений висновок. Разом з тим суд зазначає, що відповідач надав відомості про направлення акта та його повернення поштовим відділенням, а також про застосування пункту 42.5 статті 42 ПК України. Тому саме ці доводи окремо не є визначальними для вирішення спору.
За таких обставин суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 09.11.2020 № 13860412 прийняте не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені ПК України, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

VI. Судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивачем документально підтверджено сплату судового збору у розмірі 4252,67 грн, який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 09.11.2020 №13860412.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРЕЛО ПУЩІ-ВОДИЦІ» (04075, м. Київ, вул. Курортна, 4 ЄДРПОУ 41353756) судовий збір у розмірі 4252 (чотири тисячі двісті п`ятдесят дві) грн 67 копійок.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.