Справа № 640/25590/21 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді Бойко О.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії..
І. Суть спору:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у м. Києві в якому просить суд:
1. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві та скасувати незаконні нарахування, які обліковуються в картці платника податку ОСОБА_1 ;
2. Зобов`язати Головного управління ДПС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 та зняти з податкового обліку платника податків ОСОБА_1 .
ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція Позивача
Позивач звертає увагу, що вона перебувала на обліку в контролюючому органі з 13.03.1997 року, однак не була зареєстрована як фізична особа-підприємець у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб — підприємців та громадських формувань та фактично підприємницької діяльності не здійснювала.
Позивач зазначає, що 02.01.2019 року ГУ ДФС у м. Києві сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4921-17 на суму 15 819,54 грн. Вказана вимога була оскаржена, за результатами чого ДФС України рішенням від 11.04.2019 року № 17083/6/99-99-11-05-02-25 скасувало вимогу та визнало її відкликаною. При цьому у рішенні було встановлено, що вимогу сформовано з порушенням законодавства, оскільки позивач не зареєстрована як фізична особа-підприємець у ЄДР, а ГУ ДФС у м. Києві зобов`язано привести у відповідність облікові дані інформаційної системи та інтегровану картку платника податків.
Крім того, 10.05.2019 року ГУ ДФС у м. Києві повторно сформувало вимогу № Ф-4921-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 21 030,90 грн. За результатами її оскарження ДФС України рішенням від 24.06.2019 року № 28743/6/99-99-11-05-02-25 також скасувало зазначену вимогу та визнало її відкликаною, а ГУ ДФС у м. Києві повторно зобов`язано привести у відповідність облікові дані інформаційної системи та інтегровану картку платника податків.
Позивач наголошує, що зазначені рішення ДФС України відповідачем виконані не були, а нарахування єдиного внеску та облік заборгованості продовжували здійснюватися.
З метою врегулювання спірних правовідносин позивач та її представник неодноразово зверталися до контролюючого органу. Зокрема, 24.07.2020 року представник позивача звернувся до ДПС України із заявою про виконання рішень ДФС України від 11.04.2019 року та від 24.06.2019 року, приведення у відповідність облікових даних та інтегрованої картки платника податків.
У подальшому позивач 15.09.2020 року звернулася до ГУ ДПС у м. Києві щодо виконання рішення ДФС України від 24.06.2019 року та списання недоїмки з єдиного внеску. При цьому контролюючий орган повідомив про продовження автоматичного нарахування єдиного внеску та наявність заборгованості.
20.10.2020 року позивач звернулася до ГУ ДПС у м. Києві із заявою про зняття її з податкового обліку, оскільки відомості про неї як про фізичну особу-підприємця відсутні в ЄДР. У відповідь контролюючий орган зазначив, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності щодо позивача не проводилася, у зв`язку з чим запропонував їй звернутися до державного реєстратора.
Позивач зазначає, що також неодноразово зверталася до контролюючого органу із заявами про зняття з податкового обліку. 27.10.2020 року така заява була подана повторно, а 26.11.2020 року її представник подав до ДПС України скаргу на бездіяльність ГУ ДПС у м. Києві щодо незняття позивача з податкового обліку та несписання заборгованості.
За твердженням позивача, 11.02.2021 року вона втретє звернулася до ГУ ДПС у м. Києві із заявою про зняття з податкового обліку та списання сум єдиного внеску за період з 2017 по 2020 рік, однак станом на момент звернення до суду відповіді на цю заяву не отримала.
Позивач вважає, що виконала всі вимоги, необхідні для приведення її облікових даних у відповідність, а відповідач, незважаючи на рішення ДФС України про скасування вимог про сплату боргу та зобов`язання привести облікові дані у відповідність, продовжував обліковувати за нею заборгованість та не здійснив відповідних дій.
На думку позивача, посилання відповідача на необхідність державної реєстрації припинення підприємницької діяльності є необґрунтованим, оскільки позивач не була зареєстрована в ЄДР як фізична особа-підприємець, а тому відсутні відомості про її державну реєстрацію як ФОП та, відповідно, про державну реєстрацію припинення такої діяльності.
Позивач також звертає увагу, що подала до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи за відповідні періоди, однак, попри це, відповідач не здійснив зняття її з податкового обліку та не припинив облік заборгованості з ЄСВ.
Позивач посилається на положення пункту 65.10 статті 65, статті 67, підпункту 78.1.7 статті 78 Податкового кодексу України, положення розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, а також статтю 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому позивач вважає, що відповідач повинен був врахувати рішення ДФС України, якими попередні вимоги про сплату боргу з ЄСВ були скасовані, та привести облікові дані інформаційної системи й інтегровану картку платника податків у відповідність до цих рішень.
Таким чином, позивач вважає протиправними дії та бездіяльність ГУ ДПС у м. Києві, які полягають у продовженні обліку незаконно нарахованої та скасованої заборгованості, невиконанні рішень ДФС України, неприведенні облікових даних у відповідність та незнятті її з податкового обліку.
У зв`язку з цим позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача, скасувати незаконні нарахування, що обліковуються в інтегрованій картці платника податків, зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві привести облікові дані у відповідність та зняти позивача з податкового обліку, а також стягнути на її користь судові витрати.
(б) Позиція Відповідача
05.05.2025 року від відповідача Головного управління ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву. аперечуючи проти позову, відповідач просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі та вказує на те, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи — підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 у відповідні періоди фізичні особи — підприємці, які перебували на загальній системі оподаткування, зобов`язані були нараховувати єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не могла бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Також відповідач посилається на зміни до Закону № 2464, які набрали чинності з 01.01.2018 року, та зазначає, що фізичні особи — підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані нараховувати єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, з урахуванням встановленого законом мінімального страхового внеску.
Крім того, відповідач вказує, що з 01.01.2021 року положення пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 були викладені у новій редакції, відповідно до якої для визначених законом платників єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, а за відсутності доходу платник має право самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску з дотриманням установлених законом обмежень.
Посилаючись на частину восьму статті 9 Закону № 2464, відповідач зазначає, що платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також звертає увагу на положення пункту 1 частини другої статті 6 цього Закону. Відповідач також зазначає, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у встановлені законом строки, є недоїмкою, а згідно з частиною дванадцятою статті 9 цього Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Щодо безпосередньо облікових даних позивача відповідач зазначає, що, згідно з реєстраційними даними, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 13.03.1997 року до 01.01.2025 року перебувала на обліку в ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві, а з 01.01.2025 року перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Центральна ДПІ) та знаходиться на загальній системі оподаткування.
Відповідач стверджує, що в інтегрованій картці позивача за кодом платежу 71040000 обліковуються нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за січень — грудень 2017 року та щоквартальні нарахування за І квартал 2018 року — IV квартал 2020 року в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць. Загальна сума таких нарахувань, за твердженням відповідача, становить 37 788,74 грн.
Відповідач наводить деталізацію зазначених нарахувань, зокрема: за 2017 рік — 8 448,00 грн; за І–IV квартали 2018 року — по 2 457,18 грн; за І–ІІІ квартали 2019 року — по 2 754,18 грн, за IV квартал 2019 року — 2 754,18 грн; за І квартал 2020 року — 2 078,12 грн; за ІІ квартал 2020 року — 1 039,06 грн; за ІІІ квартал 2020 року — 3 178,12 грн та за IV квартал 2020 року — 2 200,00 грн.
При цьому відповідач зазначає, що сплата єдиного внеску позивачем не здійснювалася, у зв`язку з чим в інтегрованій картці платника на дату надання відзиву обліковується недоїмка з єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн, яка, на думку відповідача, підлягає сплаті на загальних підставах.
Враховуючи викладене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.
ІІІ. Процедура та рух справи
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно абз.4 п.2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 року №2825-IX (далі Закон №2825) зазначено, що інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Так, на виконання вищенаведеного пункту Закону №2825 Окружний адміністративний суд міста Києва скерував матеріали справи № 640/25590/21 за належністю до Київського окружного адміністративного суду відповідно до супровідного листа № 03-19/3821/23 від 05.02.2024.
На підставі Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року № 399, справу № 640/25590/21 передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
18.04.2025 матеріали справи № 640/25590/21 надійшли до Одеського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду справа № 640/25590/21 розподілена на суддю Бойко О.Я.
21.04.2025 ухвалою Одеського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження адміністративну справу № 640/25590/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з даними інформаційно - телекомунікаційних систем контролюючого органу ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Солом`янський район м. Києва) як платник податків з 13.03.1997 року. За період перебування на обліку платника податком було обрано загальну систему оподаткування.
02.01.2019 року за №Ф -4921-17 була виписана ОСОБА_1 , вимога про сплату боргу (недоїмки) від Головного управління ДФС у Києві зі сплати єдиного внеску на суму 15819 грн. 54 коп.
Зазначена вище вимога була оскаржена адвокатом Семашко Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , у зв`язку із чим 11.04.2019 року за №17083/6/99-99-11-05-02-25 ДФС України прийнято рішення про результати скарги, якою вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.01.2019 року за №Ф -4921-17 скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу адвоката Семашко Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити. У вищезазначеному рішенні було встановлено, що оскаржувана вимога сформована з порушенням абз. 3 ч. 1 ст. 4, п.п. 1, 4,5 та 5 1 ч.1 ст. 4 ст. 5 Закону № 2461, в зв`язку з тим, зо скаржник не зареєстрований як фізична особня підприємець згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань. Також у рішенні ДПС України було зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків, з урахуванням вищезазначеного та згідно вимог чинного законодавства.
10.05.2019 року за № Ф-4921-17 ГУ ДФС у м. Києві була виписана ОСОБА_1 , ще одна вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму - 21030 грн. 90 коп. Зазначена вище вимога була оскаржена адвокатом Семашко Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , у зв`язку із чим ДФС України прийнято рішення від 24.06.2019 року за №28743/6/99-99-11-05-02-25 про результати скарги, якою вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року за №Ф -4921-17 скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу адвоката Семашко Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити. У вищезазначеному рішенні було встановлено, що оскаржувана вимога сформована з порушенням абз. 3 ч. 1 ст. 4, п.п. 1, 4,5 та 5 1 ч.1 ст. 4 ст. 5 Закону № 2461, в зв`язку з тим, зо скаржник не зареєстрований як фізична особня - підприємець згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (копія рішення додається). Також у рішенні ДФС України було зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків, з урахуванням вищезазначеного та згідно вимог чинного законодавства.
12.02.2020 року ОСОБА_1 подала до ГУ ДПС у Соломянському районі м. Києва податкові декларації про майновий стан і доходи за період з 2017 року по 2020 рік включно.
24.07.2020 року адвокат Семашко Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , звернувся із заявою до ДПС України та копію надіслано ГУ ДПС у м. Києві у зазначеній заяві просив виконати рішення від 11.04.2019 року та від 24.06.2019 року та виключити ОСОБА_1 з реєстру платників податків, про що відобразити в особистому кабінеті платника податків, таким чином привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків.
7.09.2020 року була отримана від ГУ ДПС у м Києві відповідь від 29.08.2020 року за № 3138/АДВ/26-15-10-05-17, в якій повідомлено, що заборгованість за ОСОБА_1 , автоматично нараховуються та продовжується - обліковуватися нарахування єдиного внеску. ГУ ДПС у м. Києві у відповіді повідомив, що станом на 27.08.2020 року до ГУ ДПС у м. Києві з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань по фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 відомості щодо «Включення відомостей про фізичну особу - підприємця» «Державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця» не надходили. У зв`язку із чим ГУ ДПС у м. Києві відсутні підстави для виключення ОСОБА_1 з реєстру платника податків. 
15.09.2020 року ОСОБА_1 особисто звернулась із заявою до ГУ ДПС у м. Києві про виконання рішення ДФС України від 24.06.2019 року та чи приведено у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків та чи списано недоїмку по ЄСВ (копія заяви додається).
01.12.2020 року отримана відповідь від 13.11.2020 року за № 55259/ФОП/26-15-33-0510 ГУ ДПС у м. Києві в якій повідомлено наступне:
Згідно ч. 3 ст. 17 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» усі діючі особи та ФОП, створені та зареєстровані до 01.07.2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, подають державному реєстратору заяву для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. При цьому Законом не визначено граничного строку для проведення такого включення та не встановлено відповідальності у разі не подання державному реєстратору документів для включення до Єдиного державного реєстру. Згідно вищезазначеної відповіді також вбачається, що за ОСОБА_1 обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску за 2017 рік, 2018 рік та 2020 рік, та мається заборгованість яка станом на листопад 2020 року зі сплати єдиного соціально внеску на загальнообов`язкове державне страхування у сумі 35 588 грн. 74 коп.
20.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУ ДПС у м. Києві про зняття її з обліку платника податку, так як вона не зареєстрована як ФОП згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (копія заяви та копія витягу додаються).
03.11.2020 року отримана відповідь від 28.10.2020 року за № 51864/ФОП/26-15-35-05-27 ГУ ДПС у м. Києві в якій повідомлено що фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати контролюючому органу декларацію за останній базовий період у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця. Та повідомлено, що станом на час надання відповіді ФОП ОСОБА_1 не проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та відповідно до ІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Солом`янський р-н м. Києва) в стані « 0» як платник податків за основним місцем обліку. У зв`язку із чим ГУ ДПС у м. Києві пропонує ОСОБА_1 звернутися до державного реєстратора для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про припинення підприємницької діяльності, здійснити остаточні розрахунки з податків і зборів від провадження підприємницької діяльності для вживання відповідних заходів щодо здійснення податкового контролю та проведення процедурі по зняття з податкового обліку. 
27.10.2020 року за № 414 адвокат Семашко Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , був підготовлений та відправлений адвокатський запит до ГУ ДПС у м. Києві про отримання інформації, а саме: чому ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_1 не знята з податкового обліку в органах ДПС.
06.11.2020 року адвокатом Семашко Д.М. отримана відповідь ГУ ДПС у м. Києві від 03.11.2020 року за №3948/АДВ/26-15-35-06-27 в якій повідомлено, що ФОП ОСОБА_1 не проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та відповідно до ІС «Податковий блок» ФЛП ОСОБА_1 , перебуває на обліку у ГУ ДПС у м Києві (Соломянський р-н м. Києва) в стані « 0» як платник податків за основним місцем роботи. У зв`язку із чим ГУ ДПС у м. Києві пропонує ОСОБА_1 звернутися до державного реєстратора для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про припинення підприємницької діяльності, здійснити остаточні розрахунки з податків і зборів від провадження підприємницької діяльності для вжиття відповідних заходів щодо здійснення податкового контролю та проведення процедури по зняття з податкового обліку.
27.10.2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ГУ ДПС у м. Києві про зняття з податкового обліку.
26.11.2020 року адвокатом Семашко Д.М. в інтересах ОСОБА_1 була подана скарга до ДПС України на бездіяльність начальника ГУ ДПС у м. Києві, щодо зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві зняти з податкового обліку ОСОБА_1 , списати наявну заборгованість.
08.04.2021 року отримана відповідь на скаргу від ДПС України за № 7918/699-00-04-03-01-06 від 07.04.2021 року. У вищезазначені скарзі повідомлено, що після набрання чинності закону № 755 усі фізичні особи - підприємці створені до 01.07.2004 року, мали подати державному реєстратору заяви про державну реєстрацію включення відомостей про ФОП до ЄДР (ч. 2 ст. 18 Закону № 755). Також рекомендували звернутись з заявою про зняття з податкового обліку, оскільки стосовно платника ОСОБА_1 відсутня інформація про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.
02.02.2021 року отримано відповідь ГУ ДПС у м. Києві від 19.01.2021 року за № 3136/6/26-15-24-05-10 аналогічну вищезазначених відповідей.
11.02.2021 року ОСОБА_1 втретє звернулась до ГУ ДПС у м. Києві про зняття з податкового обліку та списання ЄСВ за період з 2017 року по 2020 рік.
Відповіді на вказане звернення позивач не отримав. 
Позивач вважає, що нарахування заборгованості є протиправним, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
V. Джерела права та висновки суду
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (тут і далі - Закон № 2464-VI - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).
Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.
Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.
Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно з абзацами першим, третім - п`ятим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкції №449).
Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн. (абзаци перший - третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції № 449).
Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період 2017 по 2021 роки відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.
При цьому, судом встановлено, що позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи до 01 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом № 755-IV, будь-яких доказів звернення до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону суду не надано. При цьому відповідачем не надано будь-яких доказів наявності запису в Єдиному державному реєстрі про реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця.
Крім того, позивач зазначає про те, що нею було подано відповідну заяву про припинення підприємницької діяльності до податкового органу.
При вирішенні вказаної справи суд враховую позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 01.07.2020 по справі № 260/81/19 (№ в ЄДРСР 90458921), відповідно до якої зазначено наступне.
Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
01 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (тут і далі - у первинній редакції).
Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.
Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.
Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).
03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким було внесено зміни до Закону № 755-IV.
Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.
Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.
Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.
Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.
25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII).
Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.
До того ж Законом № 1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI.
Для досягнення цієї мети Законом № 1155-VII внесені зміни до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.
У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).
За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).
Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.
Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.
Відтак, існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.
При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі «Серков проти України», оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відсутність офіційного підтвердження в позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.
Доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та наявності статусу підприємця відповідачем до матеріалів справи не надано.
З наведеного суд зазначає, що обов`язковою умовою для здійснення підприємницької діяльності фізичними особами, зареєстрованими до 01.01.2004 як «суб`єкти підприємницької діяльності», було проходження встановленої Законом № 755-V1 процедури державної реєстрації такої особи як «фізичної особи-підприємця» в Єдиному державному реєстрі.
Позивачем зазначено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не являється фізичною особою підприємцем, заяву (реєстраційну картку) згідно п. 2 розділу VIII «Прикінцевих положень» Закону № 755-УІ позивач державному реєстратору не подавав, свідоцтво про державну реєстрацію нового єдиного зразка позивачу не видавалось, відомості про позивача, як про фізичну особу-підприємця до новоствореного Єдиного державного реєстру не включалися.
Отже, у позивача відсутній статус фізичної особи-підприємця, що, в свою чергу, свідчить про те, що позивач не є платником єдиного внеску у розумінні приписів ч. 1 ст. 4 Закону №2464.
Згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, застосовується принцип презумпції правомірності рішень платника податків.
Вказаний підхід національного законодавства узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків.
Зокрема, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що у разі існування неоднозначності в тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків необхідно віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків; національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні («Щокін проти України», заяви № 23759/03 та № 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року; «Серков проти України», заява № 39766/05. рішення від 7 липня 2011 року).
Згідно з нормами Податкового кодексу України, Закону №2464-VІ, Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну від 24.11.2014 №1162, відповідач наділений виключними повноваженнями з питані, зняття з податкового обліку та обліку платника єдиного внеску, оскільки припиненню перебування на податковому обліку передує відповідна процедура, встановлена зазначеними нормативно-правовими актами.
Однак, такі повноваження не є дискреційними, оскільки є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Згідно до приписів статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Приписами статті 72 Податкового кодексу України визначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово - господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.
Згідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.
Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який затверджено наказом Міністерством фінансів України від 12.01.2021 № 5.
Так, відповідно до ч.2 п.1 розділу ІІ Порядку встановлено, за наявності грошових зобов`язань або податкового боргу, або неузгоджених сум грошових зобов`язань, які оскаржуються в адміністративному або судовому порядку, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо закриття ІКП до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному статтею 101 розділу II Кодексу.
За наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП передбачено п.4 розділу V Порядку.
З наведеного вбачається, що у відповідача відсутні законодавчі підстави для взяття позивача на облік як фізичної особи-підприємця та як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця та нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі-підприємцю, що підтверджується, зокрема, рішеннями Державної податкової служби України від 11.04.2019 року за №17083/6/99-99-11-05-02-25 та від 24.06.2019 року за №28743/6/99-99-11-05-02-25.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи зазначене, належним та ефективним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві та скасування нарахувань, які обліковуються в картці платника податку ОСОБА_1 , та зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 шляхом вилучення відомостей про заборгованість з нарахованого позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі-підприємцю, починаючи з 01.01.2017, та зняти з податкового обліку платника податків ОСОБА_1 .
У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
VI. Розподіл судових витрат
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1816,00 грн., який належить до розподілу на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 000 грн. 
Суд встановив, що для надання правничої допомоги та представництва своїх інтересів позивач та адвокат Семашко Дмитро Миколайович уклали договір б/н про надання правничої допомоги від 10.02.2020. 
06.09.2021 позивач та адвокат Семашко Дмитро Миколайович підписали акт виконаних робіт та наданих послуг згідно з договору про надання правової допомоги адвоката б/н від 10.02.202 року. Виконавець: адвокат Семашко Дмитро Миколайовича, який діє на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №1948/10 з другої сторони, склали даний акт про те, що, згідно з розділом 2 договору про надання правової допомоги адвоката б/н від 10.02.2020 р. Виконавцем виконані у повному обсязі наступні роботи (послуги): 1. Зустріч, вивчення документів та консультація Власкової О.В.; 2. Підготовка, написання та направлення заяви до ГУ ДПС у м. Києві від 24.07.2020 року; 3. Підготовка, написання та направлення адвокатського запиту до ГУ ДПС у м. Києві від 27.10.2020 року; 4. Підготовка, написання та направлення скарги до ДПС України від 26.11.2020 року; 5. Підготовка, написання клопотання про витребування доказів та подання до Окружного адміністративного суду м. Києва; 6. Підготовка, аналіз чинного законодавства, складання позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, формування додатків до неї та подання її до Окружного адміністративного суду м. Києва;
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 321 від 10.02.2020 адвокат Семашко Д.М. прийняв від позивача 7000,00 грн.
Таким чином, позивач поніс витрати на професійну правову допомогу в загальному розмірі 7000,00 грн.
Частиною 7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 7000, 00 грн. не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами.
Суд також враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідачів, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку із чим суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 4000, 00 грн., оскільки такий розмір гонорару є співмірним, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час.
На підставі викладеного, враховуючи досліджені докази, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві та скасувати незаконні нарахування, які обліковуються в картці платника податку ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Головного управління ДПС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 шляхом вилучення відомостей про заборгованість з нарахованого позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі-підприємцю, починаючи з 01.01.2017, та зняти з податкового обліку платника податків ОСОБА_1 .
4. Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. та витрат на професійну правову допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 грн.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ 44116011. 
Суддя Оксана БОЙКО