| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8778/16 Суддя (судді) першої інстанції: Конишева Олена Василівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Файдюка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Пат "Імексбанк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК», у якому просили захистити їх право на отримання гарантованого державою відшкодування коштів за вкладами, розміщеними у ПАТ «ІМЕКСБАНК».
На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що є вкладниками ПАТ «ІМЕКСБАНК» у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», однак внаслідок бездіяльності Уповноваженої особи Фонду вони не були належним чином включені до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2016 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою цього ж суду від 07 вересня 2016 року провадження у справі було зупинено до розгляду Конституційним Судом України відповідного конституційного подання.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи були передані для подальшого розгляду, а 24 березня 2025 року надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» щодо невключення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію - зміни та доповнення до Переліку рахунків вкладників - про ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як вкладників, яким необхідно здійснити виплату гарантованого відшкодування за відповідними договорами банківського вкладу та банківського рахунку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апелянт, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не враховано істотні обставини, які виникли після звернення позивачів до суду та до моменту вирішення справи по суті.
Так, Фонд вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було включено до Загального реєстру вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», яким належить гарантоване відшкодування, та в подальшому їм фактично виплачено відповідні суми.
Щодо ОСОБА_1 апелянт зазначає, що виплата гарантованого відшкодування була призупинена у зв`язку з накладенням арешту на кошти ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі № 757/8557/17-к у межах кримінального провадження.
Крім того, Фонд звертає увагу на те, що повноваження ліквідатора ПАТ «ІМЕКСБАНК», делеговані відповідній уповноваженій особі Фонду, були відкликані з 31 серпня 2020 року, а 17 травня 2022 року затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «ІМЕКСБАНК».
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, додані до неї докази та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 уклав з ПАТ «ІМЕКСБАНК» договір банківського вкладу та банківського рахунку, на виконання яких ним було внесено до банку загалом 149 370 грн.
ОСОБА_2 на підставі відповідних договорів було внесено до ПАТ «ІМЕКСБАНК» загалом 164 330 грн.
ОСОБА_3 на підставі відповідних договорів внесла до ПАТ «ІМЕКСБАНК» загалом 173 540 грн.
26 січня 2015 року ПАТ «ІМЕКСБАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 27 січня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію.
У подальшому банківську ліцензію ПАТ «ІМЕКСБАНК» було відкликано та розпочато процедуру його ліквідації.
Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом у порядку та в межах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 27 вказаного Закону уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про те, що саме по собі віднесення банку до категорії проблемних та встановлення Національним банком України певних обмежень у діяльності банку не є самостійною та безумовною підставою для позбавлення вкладника права на гарантоване відшкодування.
Так само невиконання посадовими особами банку встановлених Національним банком України обмежень не може автоматично покладати негативні наслідки на вкладника, якщо не доведено, що саме його правочин відповідав конкретним, передбаченим законом ознакам нікчемності.
Разом із тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно визначивши правове регулювання правовідносин, які виникли у 2015- 2016 роках, не врахував істотну зміну фактичних обставин справи, яка відбулася протягом тривалого періоду зупинення провадження та до моменту ухвалення рішення 02 червня 2025 року.
Судовий захист має бути ефективним та спрямованим на реальне поновлення порушеного права особи.
Обраний судом спосіб захисту повинен відповідати характеру порушення, існуючому на момент вирішення справи, та бути здатним реально відновити права особи, а не встановлювати обов`язок вчинити дії, які вже були виконані або об`єктивно не можуть бути виконані визначеним судом суб`єктом.
Щодо позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає таке.
До апеляційної скарги Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надано документи, відповідно до яких рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24 листопада 2016 року № 2553 були внесені зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК».
Зокрема, гарантовану суму відшкодування ОСОБА_2 збільшено на 164 330 грн, а ОСОБА_3 - на 173 540 грн.
Крім того, згідно з інформацією банку-агента, 24 січня 2019 року ОСОБА_2 фактично отримала гарантоване відшкодування у розмірі 164 997,42 грн, а ОСОБА_3 - у розмірі 174 351,65 грн.
Таким чином, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції обставина, яка стала підставою для звернення зазначених позивачів до суду, фактично вже була усунута.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були включені до відповідного реєстру вкладників та отримали гарантоване державою відшкодування.
За таких обставин зобов`язання Уповноваженої особи Фонду повторно подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як осіб, яким необхідно здійснити виплату гарантованого відшкодування, не призводить до поновлення будь-якого існуючого порушеного права цих позивачів, оскільки відповідна дія вже була вчинена, а гарантовані суми - виплачені.
Той факт, що станом на час звернення до суду у 2016 році позивачі могли мати обґрунтовані підстави стверджувати про порушення свого права, не означає, що після добровільного усунення такого порушення суд повинен зобов`язувати суб`єкта владних повноважень повторно виконати вже виконаний обов`язок.
Пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України передбачено закриття провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені самим суб`єктом владних повноважень і відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання відповідного рішення, дії чи бездіяльності протиправними після такого виправлення.
У цій частині колегія суддів не встановила обставин, які б свідчили, що після включення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Загального реєстру та фактичного отримання ними гарантованого відшкодування їх права залишилися невідновленими.
Отже, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає закриттю.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 як вкладник набув право на гарантоване відшкодування та що відповідачами не було доведено наявності передбачених законом підстав для невключення його до переліку вкладників.
Разом із тим із матеріалів, поданих Фондом до суду апеляційної інстанції, вбачається, що після виникнення спірних правовідносин виникли нові обставини, які мають істотне значення для визначення належного способу захисту.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі № 757/8557/17-к накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках 361 фізичної особи, відкритих у ПАТ «ІМЕКСБАНК».
За твердженням Фонду, до числа таких осіб належить ОСОБА_1 , у зв`язку з чим виплату йому гарантованого відшкодування було призупинено.
Як убачається з наданого Фондом витягу з відповідного реєстру, ОСОБА_1 був включений до переліку вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на отримання гарантованого відшкодування. Водночас виплата належної йому суми не була здійснена у зв`язку з накладенням арешту на відповідні кошти.
При цьому колегія суддів наголошує, що накладення арешту у 2017 році не може ретроспективно свідчити про правомірність бездіяльності Уповноваженої особи Фонду у 2015- 2016 роках.
Так само наявність кримінального провадження або визнання коштів речовими доказами саме по собі не доводить нікчемності договору банківського вкладу ОСОБА_1 .
Проте ці обставини безпосередньо впливають на можливість здійснення виплати та на спосіб судового захисту станом на час розгляду справи.
Суд першої інстанції вказаних обставин не дослідив та не надав їм правової оцінки, натомість зобов`язав відповідача вчинити дію, не з`ясувавши, чи була така дія вже виконана та чи існує відповідний суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок.
Більше того, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 серпня 2020 року № 1579 з 31 серпня 2020 року було відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «ІМЕКСБАНК», делеговані уповноваженій особі Фонду.
Відтак на момент ухвалення оскаржуваного рішення 02 червня 2025 року визначена судом першої інстанції Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» уже не мала відповідних повноважень.
Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 травня 2022 року № 341 було затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «ІМЕКСБАНК».
Таким чином, покладений рішенням суду першої інстанції обов`язок на Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 не відповідає фактичному та юридичному стану правовідносин, який існував на момент ухвалення судового рішення.
Отже, станом на час вирішення справи відсутній той предмет порушення, для усунення якого позивачем заявлено вимогу про зобов`язання подати додаткову інформацію щодо нього як вкладника.
Фактичне невиконання виплати ОСОБА_1 обумовлено вже не його невключенням до відповідного переліку, а іншою юридичною обставиною - накладенням арешту на кошти в межах кримінального провадження.
Таким чином, задоволення первісно заявленої вимоги про зобов`язання подати інформацію про ОСОБА_1 не усуне причини, з якої гарантоване відшкодування йому фактично не виплачено, а тому такий спосіб захисту втратив здатність забезпечити реальне поновлення його права.
При цьому правомірність призупинення виплати гарантованого відшкодування у зв`язку з арештом коштів не була предметом заявленого позову, а тому не може бути вперше вирішена судом апеляційної інстанції в межах цієї справи.
За змістом адміністративного судочинства суд не повинен ухвалювати рішення, виконання якого об`єктивно неможливе або яке не забезпечує ефективного відновлення порушеного права.
Колегія суддів також звертає увагу, що предметом цього спору було саме невключення позивачів до переліку вкладників.
Питання правомірності невиплати ОСОБА_1 гарантованого відшкодування внаслідок накладення арешту на кошти у 2017 році має іншу фактичну та правову підставу і не є тотожним первісному предмету спору.
Тому в межах цієї справи суд апеляційної інстанції не вправі підміняти первісний предмет спору та вирішувати питання про правомірність подальшого невиплачення коштів з причин, які виникли після звернення позивача до суду.
Відповідно до частини четвертої статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів враховує особливості процесуального руху цієї справи.
Позов було подано ще у 2016 році, після чого провадження тривалий час було зупинене.
Після передачі справи до Запорізького окружного адміністративного суду та поновлення її розгляду у 2025 році Фонд повідомляв суд про відсутність у електронних матеріалах справи копії позовної заяви та додатків до неї.
При цьому колегія суддів враховує, що після поновлення провадження суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тоді як Фонд, встановивши відсутність у підсистемі «Електронний суд» позовної заяви та доданих до неї документів, невідкладно повідомив про це суд заявою від 01 квітня 2025 року.
За таких обставин відповідач був об`єктивно обмежений у можливості визначити повний обсяг заявлених позовних вимог, їх фактичні підстави та, відповідно, коло доказів, необхідних для належного заперечення проти таких вимог.
Колегія суддів також ураховує, що подані в апеляційному провадженні документи не спрямовані на зміну правової позиції відповідача щодо обставин, які існували на час виникнення спору, а підтверджують подальшу трансформацію спірних правовідносин, яка відбулася протягом багаторічного зупинення провадження у справі.
Крім того, переважна частина доказів, наданих до апеляційної скарги, стосується обставин, які виникли вже після зупинення провадження: рішення Фонду від 24 листопада 2016 року, фактичних виплат 24 січня 2019 року, припинення повноважень ліквідатора у 2020 році, завершення ліквідаційної процедури у 2022 році, а також накладення арешту у межах кримінального провадження.
Зазначені обставини безпосередньо стосуються існування предмета спору та можливості виконання обраного судом першої інстанції способу захисту.
Тому, з урахуванням виняткової тривалості розгляду справи, її передачі між судами, зміни фактичного стану спірних правовідносин та необхідності забезпечення ефективного судового захисту, колегія суддів вважає можливим прийняти та оцінити відповідні докази.
При цьому такі докази не використовуються судом для ретроспективного виправдання бездіяльності, яка мала місце у 2015- 2016 роках, а враховуються виключно для встановлення фактичного стану спірних правовідносин та визначення належного способу захисту на момент судового розгляду.
Отже, суд першої інстанції, вирішуючи справу у 2025 році, фактично обмежився оцінкою обставин, що існували на момент виникнення спору у 2015- 2016 роках, та не встановив, чи зберігалося порушення прав позивачів станом на момент ухвалення рішення.
Унаслідок цього суд визнав протиправною бездіяльність щодо осіб, дві з яких уже були включені до відповідного реєстру та отримали гарантовані суми відшкодування, а також поклав обов`язок на Уповноважену особу Фонду, повноваження якої на момент ухвалення рішення були припинені.
Таке рішення не відповідає вимогам ефективності судового захисту та фактичному стану правовідносин.
За таких обставин рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року не може бути залишене без змін.
Стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушення, з приводу яких вони звернулися до суду, було фактично усунуте шляхом їх включення до Загального реєстру та виплати гарантованого відшкодування, що є підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині.
Щодо ОСОБА_1 підстав для залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати додаткову інформацію також немає, оскільки судом обрано спосіб захисту, який не відповідає існуючим правовідносинам та покладає обов`язок на особу, повноваження якої припинено.
Водночас питання правомірності подальшої невиплати ОСОБА_1 коштів у зв`язку з накладеним арештом перебуває поза межами предмета позову в цій справі.
Відповідно до статей 238, 308, 315, 317, 319, 321- 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - скасувати.
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності щодо невключення їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та зобов`язання подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про них як вкладників - закрити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.В. Файдюк