Справа № 548/1212/26
Провадження № 2/548/697/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2026 орольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Старокожка В.П.,
за участю секретаря судових засідань - Скрипніченко М.І., 
розглянувши у приміщенні суду м. Хорола у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", представник позивача Гусєв Павло Володимирович, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
В С Т А Н О В И В :
представник позивача адвокат Гусєв П.В., діючи в інтересах свого довірителя, 21.05.2026 за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позовна заява обґрунтована тим, що між АТ "Страхова група "ТАС" та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування наземного транспорту № АТ 4413172. Предметом цього договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 . 
24.02.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу РЕНО д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. 
До АТ ''СГ ''ТАС'' із заявою про настання страхового випадку звернулась потерпіла особа і товариство здійснило виплату страхового відшкодування згідно із страховим актом у розмірі 30435,00 грн відповідно до ліміту відповідальності. 
Представник позивача вказує, що оскільки страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо останній після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню вищевказана сума страхового відшкодування разом з інфляційними збитками та 3% річних, на які має право позивач у зв`язку із тим, що відповідач добровільно не відшкодував останньому завдану шкоду та прострочив виконання свого зобов`язання.
З урахуванням вищенаведеного позивач прохав стягнути із відповідача на свою користь завдані збитки в сумі 30435,900 грн та інфляційні збитки і 3% річних у загальному розмірі 7887,23 грн, а також понесені судові витрати. 
Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 21.05.2026 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П.
Ухвалою судді від 25.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, інших заяв та клопотань суду не надав. 
Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, слід вважати відповідача ОСОБА_1 належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, були надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з нижчевикладених підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом з дослідної копії постанови Хорольського районного суду від 14.03.2024 у справі № 548/536/24, яка набрала законної сили 26.03.2024, встановлено, що водій ОСОБА_2 24.02.2024 близько 21 год 00 хв, керуючи власним автомобілем марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка, 25 в с. Вишняки Лубенського району Полтавської області, в порушення п. 12.1, 13.1 ПДР України не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки РЕНО ДАСТЕР, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Крім того, ОСОБА_1 24.02.2024 близько 21 год 00 хв, керуючи власним автомобілем марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка, 25 в с. Вишняки Лубенського району Полтавської області, допустив зіткнення із автомобілем марки РЕНО ДАСТЕР, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний.
Вказаною постановою було встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, об`єднано у одне провадження справи за обома статтями щодо цього правопорушника та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.
Відповідно до ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, а отже, саме ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 1188 ЦК України зобов`язаний відшкодувати збитки, спричинені внаслідок пошкодження автомобіля РЕНО ДАСТЕР, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Судом встановлено, що 05.09.2023 між АТ "Страхова група "ТАС" та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування наземного транспорту № АТ 4413172 відносно траспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу.
Ураховуючи наявність договору страхування, власник пошкодженого застрахованого траспортного засобу ОСОБА_3 29.03.2024 звернувся до АТ ''СК "ТАС'' із заявою про страхове відшкодування.
06.03.2024 АТ ''СК "ТАС" був проведений огляд застрахованого вказаного траспортного засобу, про що складений протокол огляду.
Відповідно до копії ремонтної калькуляції № 04714_13 від 12.03.2024, вартість ремонту автомобіля РЕНО ДАСТЕР, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . становить 30435,00 грн.
АТ ''СК "ТАС" 01.04.2024 було складено страховий акт № 07958/13/924 на суму 30435,00, виплату якої здійснено на рахунок ОСОБА_3 , що підтверджується копією платіжної інструкції № 403321 від 02.04.2024.
03.04.2026 АТ ''СК "ТАС'' звернулося до відповідача ОСОБА_1 з письмовою претензією про виплату страхового відшкодування, а саме коштів в сумі 30435,00 грн, яку надіслано засобами пошти за місцем реєстрації останнього.
Однак, відповідач добровільно не виконав зобов`язання відшкодувати завдану шкоду, у зв`язку із чим позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно із ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься в ст. 27 Закону України «Про страхування».
Разом з тим, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Так, після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Підставою заявлених позивачем вимог є положення ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Як установлено судом, АТ ''Страхова група "ТАС'' визнало зазначене ДТП страховим випадком, виплатило кошти власнику пошкодженого автомобіля та звернулось до суду з вказаним позовом з вимогами щодо відшкодування за рахунок відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 30435,00 грн, що підтверджено відповідними платіжними документами та іншими письмовими доказами, дослідженими судом.
Тому, аналізуючи зазначені норми законодавства, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 30435,00 грн з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав шкоди іншому транспортному засобу, після чого залишив місце пригоди, до якої був причетний, а отже у цій частині позовні вимоги слід задовольнити повністю.
Щодо стягнення від відповідача на користь позивача інфляційних збитків і 3% річних у загальному розмірі 7887,23 грн, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Основою для розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат є сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню, та не покривається полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала (зокрема, у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц), що стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі на ті, що виникають з деліктних відносин (завдання шкоди), після того як суд визначив розмір такої шкоди у грошовому еквіваленті. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/13238/18; від 30 березня 2016 у справі №6-2168цс15. 
Оскільки обов`язок із відшкодування позивачеві завданої шкоди, а саме добровільного відшкодування розміру сплаченого потерпілому страхового відшкодування, не виконувався відповідачем у період з 24.02.2024 по 18.05.2026, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 
Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01 06/928/2012). 
Позивачем надано суму розрахунок інфляційних збитків і 3% річних у загальному розмірі 7887,23 грн, з яким суд погоджується. Відповідачем такий розрахунок не спростований, альтернативного обрахунку не надано.
З урахуванням обставин справи та вищевикладеного, суд доходить висновку, що вказана сума нарахована позивачем відповідно до норм чинного законодавства та підлягає стягненню на його користь із відповідача.
Отже, позовні вимоги АТ "СГ "ТАС" слід задовольнити повністю.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України ''Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини'', відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі ''Руїс Торіха проти Іспанії'' (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати в розмірі 2662,40 грн по сплаті судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 89090 від 19.05.2026. 
Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Також представник позивача прохав стягнути із відповідача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5173,00 грн. Щодо їх стягнення суд зазначає таке.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду позивачем подано: копію Договору про надання правничої допомоги № 1/2026 від 19.03.2026, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ.ГРУП", додаткової угоди № 2 від 18.05.2026 до нього з додатком №1 з переліком справ та розміром гонорару адвоката, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Гусєва П.В. серії КС № 11030/10. 
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат та їх розмір. Клопотання про неспівмірність цих витрат відповідачем не надано, їх розмір не заперечувався. 
Зважаючи на те, що позов задоволено повністю, з останнього на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5173,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись Законом України ''Про страхування'', ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
позовну заяву Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", представник позивача Гусєв Павло Володимирович, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 30435,00 грн та інфляційні збитки і 3% річних у розмірі 7887,23 грн, а всього 38322 (тридцять вісім тисяч триста двадцять дві) грн 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп та 5173 (п`ять тисяч сто сімдесят три) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Учасники справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", місце знаходження: 03062, м. Київ, пр-т. Берестейський, 65 , код ЄДРПОУ: 30115243.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий