номер провадження справи 24/68/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2026 Справа № 908/1190/26
м.Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Коваль А.К., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1190/26
за позовом: Приватного підприємства “Інженерно-виробничий центр “Озолс” (21007, м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, 4, ЄДРПОУ 34765974)
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гресь Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 )
про стягнення 299 388 грн. 

за участю представників:
від позивача: не прибув
від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства “Інженерно-виробничий центр “Озолс” до Фізичної особи-підприємця Гресь Сергія Володимировича про стягнення з відповідача заборгованість за поставлений товар, 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 299388,00 грн, з яких: 218 200,00 грн - основний борг; 17 145,14 грн - 3% річних; 64 042,86 грн - інфляційні втрати.
Також 16.05.2026 подано суду клопотання про доручення до матеріалів позовної заяви Приватного підприємства «Інженерно-виробничий центр «Озолс» до Фізичної особи-підприємця Греся Сергія Володимировича про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат рахунок на оплату №56 від 17.02.2023, який подається позивачем повторно у зв`язку з технічними особливостями завантаження документів через підсистему «Електронний суд».
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 18.05.2026 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1190/26 та визначено до розгляду судді Азізбекян Т.А.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст.ст. 5, 11, 202, 205, 207, 256, 257, 261, 264, 509, 525, 526, 530, 538, 610, 612, 625, 638, 640, 641, 642, 655, 662, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 181 Господарського кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та вказує на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати отриманого товару у повному обсязі, внаслідок чого сума основного боргу становить 218200,00 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. 
Ухвалою господарського суду від 21.05.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1190/26, присвоєний номер провадження 24/68/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначеного на 06.07.2026.
Ухвалою суду від 06.07.2026 судом задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні, в режимі відеоконференції по справі № 908/1190/26 в усіх судових засіданнях.
Ухвалою суду від 06.07.2026 відкладено розгляд справи на 06.08.2026.
Ухвалою суду від 06.08.2026 перенесено судове засідання на 13.08.2026.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи неявку представників сторін, судовий процес 13.08.2026 ведеться без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.
Правова позиція викладена у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Своїм правом бути присутніми у судовому засіданні відповідач не скористався. Письмового відзиву не надав.
Ухвала суду від 21.05.2026 про відкриття провадження у справі № 908/1190/26 направлялась судом відповідачу на його поштову адресу згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 69076, м. Запоріжжя, вул. Лахтинська, буд. 11, кв. 120, повернуто до суду з відміткою пошти: “адресат відсутній”.
Верховний Суд в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/514/21 зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження.
Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).
Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки судом належним чином виконано обов`язок та вжито заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 13.08.2026 справу розглянуто, ухвалено рішення. 
Дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

17.02.2023 Приватним підприємством «Інженерно-виробничий центр «Озолс» було виставлено Фізичній особі-підприємцю Гресь Сергію Володимировичу рахунок на оплату №56 від 17.02.2023 на поставку товару - металевих дверей на суму 728000,00 грн.
Відповідно до видаткової накладної № 40 від 17.02.2023 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар: двері металеві 850*2050 ліві - 100 шт.; двері металеві 850*2050 праві - 100 шт., на загальну суму 728000,00 грн, у тому числі ПДВ – 121 333,33 грн.
Видаткова накладна № 40 від 17.02.2023 підписана сторонами, що підтверджує факт поставки товару позивачем та прийняття товару відповідачем без зауважень щодо кількості, якості, асортименту та вартості.
Також позивачем була складена та зареєстрована податкова накладна № 25 від 17.02.2023, що додатково підтверджує реальність господарської операції між сторонами.
Позивач свої зобов`язання щодо поставки товару виконав у повному обсязі, однак відповідач вартість отриманого товару оплатив лише частково.
В рахунок оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 40 від 17.02.2023, відповідачем були здійснені наступні платежі: 21.03.2023 - 100000,00 грн; 28.03.2023 – 100000,00 грн; 18.07.2023 - 120000,00 грн; 26.07.2023 - 50000,00 грн; 21.08.2023 – 100000,00 грн; 02.10.2023 – 39800,00 грн.
Загальна сума платежів, зарахованих позивачем в оплату товару за видатковою накладною №40 від 17.02.2023, становить 509800,00 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 218200,00 грн.
У банківських документах також наявний платіж відповідача від 07.09.2023 на суму 19680,00 грн.
Позивач зазначає, що вказаний платіж не зараховано позивачем в оплату товару за видатковою накладною №40 від 17.02.2023, оскільки він стосується іншої господарської операції між сторонами.
Так, 28.08.2023 позивачем було виставлено відповідачу окремий рахунок на оплату №549 на суму 19680,00 грн за поставку двох металевих дверей.
На виконання цього рахунку позивачем оформлена окрема видаткова накладна №486 від 28.08.2023 на суму 19680,00 грн.
Саме в оплату цієї окремої поставки був зарахований платіж відповідача від 07.09.2023 на суму 19680,00 грн.
Отже, платіж від 07.09.2023 на суму 19680,00 грнне зменшує заборгованість відповідача за видатковою накладною №40 від 17.02.2023.
11.08.2025 позивач направив відповідачу претензію вих. №20 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 218200,00 грн у строк до 25.08.2025.
22.12.2025 позивач повторно направив відповідачу претензію вих. №26 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 218200,00 грн у строк до 06.01.2026.
Однак відповідач заборгованість добровільно не погасив, відповіді на претензії не надав, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.
Вирішуючи спір у цій справі по суті спору суд виходить з наступного.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Зобов`язанням, відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Статтями 202, 203, 205 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України).
Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Видаткова накладна № 40 від 17.02.2023 містить найменування товару, його кількість, ціну, загальну вартість поставки, реквізити сторін та підписи сторін, а тому є первинним обліковим документом, який фіксує факт здійснення господарської операції з поставки товару.
Підписання відповідачем видаткової накладної №40 від 17.02.2023, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджує факт прийняття товару відповідачем.
Таким чином, рахунок на оплату №56 від 17.02.2023, видаткова накладна №40 від 17.02.2023, фактичне прийняття відповідачем товару, подальші часткові оплати та відсутність будь-яких заперечень щодо факту поставки, кількості, асортименту чи вартості товару свідчать про укладення між сторонами договору поставки у спрощений спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім чи іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
В силу п. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.
Як слідує із статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку, у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. При цьому обов`язок негайного виконання може випливати, зокрема, з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за якою покупець повинен оплатити товар після його прийняття; отже, якщо інший строк оплати не встановлений, оплата має бути здійснена боржником негайно після прийняття товару, незалежно від того, чи пред`явив кредитор відповідну вимогу.
Таким чином, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за видатковою накладною №40 від 17.02.2023, визначається за правилами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, тобто після прийняття товару відповідачем.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач товар прийняв, однак оплатив його лише частково - на суму 509800,00 грн.
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604- 609 ЦК України.
Суд констатує відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару на суму 218200,00 грн. 
Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо оплату прийнятого товару у повному обсязі надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 218200,00 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 17145,14 грн за період прострочення з 03.10.2023 по 16.05.2026 та інфляційні втрати у розмірі 64042,86 грн за період жовтень 2023 року по квітень 2026 року.
На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Тому у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Факт порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання доведений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем.
Розрахунок 3% річних у розмірі 17145,14 грн за період прострочення з 03.10.2023 по 16.05.2026 та інфляційні втрати у розмірі 64042,86 грн за період жовтень 2023 року по квітень 2026 року зроблений позивачем, судом перевірений та визнається правильним, вказані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі усього вищевикладеного, позовні вимоги задовольняються судом у повному обсязі.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 4348,92 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 24000,00 грн.
Відповідно ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження стягнення суми 24000,00 грн. судових витрат позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №01/01/2026 від 20.02.2026 з додатком №1 до договору, рахунок-фактура №СФ-0000002 від 13.05.2026, платіжну інструкцію № 933 від 15.05.2026 та інформаційне повідомленням про зарахування коштів.
20.02.2026 Приватне підприємство «Інженерно-виробничий Центр «Озолс» та Адвокатське бюро «Ірини Толдіної» уклали договір про надання правової допомоги № 01/01/2026, за умовами якого (п. 1.1.) Адвокатське бюро зобов`язується за винагороду надавати Клієнтові правову допомогу в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до розділу 5 договору, Клієнт зобов`язаний оплатити Адвокатському бюро надану правову допомогу. Гонорар за правову допомогу, надану згідно з п. 2.1. цього договору, встановлюється за взаємною домовленістю Сторін та визначається у Додаткових угодах до цього договору. Плата за надану правову допомогу здійснюється Клієнтом у безготівковому порядку шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Адвокатського бюро у строк до 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Сторонами акту наданих послуг чи протягом інших строків, які визначаються у Додаткових угодах. 
Згідно додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги №01/01/2026 від 20.02.2026 (Специфікація та фіксований розмір гонорару), укладеного між сторонами 15.05.2026, сторони погодили, що Адвокатське бюро надає Клієнту правову допомогу у спорі щодо стягнення з ФОП Гресь Сергія Володимировича заборгованості за поставлений товар за видатковою накладною №40 від 17.02.2023 на суму 728 000,00 грн (п.1.1.).
До обсягу правової допомоги, що надається Адвокатським бюро за цим Додатком, входить: вивчення наданих Клієнтом документів та матеріалів, необхідних для підготовки позовної заяви; підготовка позовної заяви до господарського суду про стягнення заборгованості з ФОП Гресь С.В. за видатковою накладною №40 від 17.02.2023 з додатками до неї, включаючи правове обґрунтування заявлених вимог, розрахунок позовних вимог та формування доказової бази; подання позовної заяви та доданих до неї документів до господарського суду; правовий супровід справи у господарському суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, включаючи підготовку необхідних процесуальних заяв, клопотань, пояснень та інших процесуальних документів у разі необхідності. Участь у судових засіданнях у суді першої інстанції входить до погодженого обсягу правової допомоги у разі призначення справи до розгляду з викликом сторін (п. 2.1., п. 2.2.).
У розділі 3 додатку № 1 до договору Сторони погодили фіксований розмір гонорару Адвокатського бюро за надання правової допомоги, визначеної цим Додатком, у сумі 24 000,00 грн, без ПДВ. Сторони погодили, що зазначений гонорар є фіксованим та не залежить від фактичної кількості часу, витраченого Адвокатським бюро на надання правової допомоги. Розмір гонорару визначений Сторонами з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу наданих Клієнтом документів, необхідності підготовки позовної заяви та процесуальних документів, значення справи для Клієнта, кваліфікації адвоката та обсягу правової допомоги у суді першої інстанції.
Оплата гонорару здійснюється Клієнтом у розмірі 100% передоплати на підставі рахунку Адвокатського бюро до моменту підготовки та подання позовної заяви до господарського суду (п. 4.1.).
Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України” (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України” (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі “East/West Alliance Limited" проти України”, від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України” (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат в силу приписів частини п`ятої статті 126 ГПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.
Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача. 
Враховуючи повне задоволення позовних вимог у цій справі, витрати на правничу допомогу покладаються на відповідача. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується сума 24000,00 грн. витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гресь Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нам користь Приватного підприємства “Інженерно-виробничий центр “Озолс” (21007, м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, 4, ЄДРПОУ 34765974) - 218 200 (двісті вісімнадцять тисяч двісті) грн 00 коп. основний борг; 17 145 (сімнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн 14 коп. - 3% річних; 64 042 (шістдесят чотири тисячі сорок дві) грн 86 коп. - інфляційні втрати, судовий збір у розмірі 4348 (чотири тисячі триста сорок вісім) грн 92 коп. та 24000 (двадцять чотири тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Видати накази після набрання рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.08.2026.

Суддя Т.А. Азізбекян