справа № 208/11352/25
провадження № 2-а/208/140/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді - Гречаної В.Г., 
при секретарі судового засідання - Якимчук В.В., 
представника позивача - адвоката Черненко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське адміністративну справу № 208/11352/25 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області майора поліції Шуляк Дениса Олександровича, Департамента Патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серія ЕНА № 5516961 від 18.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Кам`янського з адміністративним позовом до Інспектора 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області майора поліції Шуляк Дениса Олександровича, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови серія ЕНА № 5516961 від 18.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.
В обґрунтування позову зазначив, що 18.08.2025 року позивач керував транспортним засобом марки Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянці автомобільної дороги М-05 Київ–Одеса, де був зупинений працівниками поліції, які не повідомили причину зупинки.
Відповідач вимагав у позивача пред`явлення лише посвідчення водія, інших документів, зокрема реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не вимагав. На вимогу відповідача позивач у присутності свідка пред`явив посвідчення водія в електронному вигляді через застосунок «Дія», після чого відповідач почав перевіряти певні дані на планшеті.
При цьому відповідач не мав при собі ані службового посвідчення, ані нагрудного знака, ані документів щодо нагрудного знака, а також не повідомив позивачу причину зупинки відповідно до статті 30 Закону України «Про Національну поліцію».
Позивач зазначає, що відповідач навмисно вводив його в оману, оскільки, за твердженням позивача, ні під час зупинки транспортного засобу, ні під час пред`явлення посвідчення водія причини зупинки не повідомлялися, а відповідні дії не фіксувалися на нагрудну боді-камеру. Напарник відповідача, який мав при собі боді-камеру, у цей час поруч не перебував.
Протягом тривалого часу відповідач не складав постанову про накладення адміністративного стягнення та не затримував позивача, однак фактично обмежив його у можливості продовжити рух на власному транспортному засобі. У зв`язку з цим позивач був змушений викликати працівників поліції, після приїзду яких подав заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Під час розгляду справи було повідомлено про залучення свідка. Однак відповідачем свідку не було роз`яснено його права, передбачені статтею 63 Конституції України. За твердженням позивача, відповідач здійснював щодо свідка психологічний тиск та намагався нав`язати йому саме ту версію подій, яку відповідач виклав під час розгляду справи.
Під час надання свідком пояснень відповідачем було складено дві постанови, один примірник яких було надано позивачу.
Щодо недоліків зазначених постанов позивач вказує, що у розділі 5 не зазначено особу, яка керувала транспортним засобом та щодо якої здійснювалася перевірка, не зазначено належним чином, яким саме транспортним засобом здійснювалося керування на момент зупинки, а зазначений у постанові час не відповідає дійсним обставинам та наданим під час розгляду справи доказам.
Крім того, під час розгляду справи, на думку позивача, на свідка здійснювався психологічний тиск, йому не було роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами справи, у тому числі з відеозаписами з нагрудної боді-камери.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 року по цивільній справі № 208/11352/25 визначено головуючого суддю Гречану В.Г.
Ухвалою суду від 01.09.2025 року відкрито провадження у справі № 208/11352/26 та призначено до судового розгляду.
04.09.2025 року від Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що адміністративний позов заявлено до ГУНП в Черкаській області, тобто до неналежного відповідача, оскільки спірна постанова винесена працівником Управління патрульної поліції в Черкаській області Шулаковим Денисом Олександровичем, який не має відношення до Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
22.09.2025 року від відповідача Інспектора 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області майора поліції Шуляк Дениса Олександровича надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
В обґрунтування відзиву зазначає, що поліцейський помітив, що водій транспортного засобу марки Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» що стало підставою для зупинки транспортного засобу. Окрім цього позивач зупинений в місці дії дорожнього знаку 6.10 та військового блок-посту. Зазначає, що з відеозаписів вбачається що позивач неодноразово відмовлявся пред`явити запитувані документи для перевірки на вимогу працівника поліції. Посилання на зазначення неправильного часу в постанові відповідач вважає необґрунтованим оскільки правопорушення є триваючим.
25.09.2025 року представник позивача – адвокат Черненко Тетяна Борисівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до суду клопотання про заміну первісного співвідповідача на належного співвідповідача.
Ухвалою суду від 10.10.2025 року клопотання представника позивача - адвоката Черненко Т.Б., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про заміну неналежного співвідповідача - задовольнив. Замінив у справі № 208/11352/25 неналежного відповідача по справі – Головне управління Національної полції в Черкаській області на належного – Департамент Патрульної поліції.
28.10.2025 року від Департамента Патрульної поліції надійшло клопотання, в якому відповідач підтримав доводи викладені у відзивах на позовну заяву, просив прийняти відзив поданий Інспектором 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області майора поліції Шуляк Д.О., як такий що поданий і від імені Департаменту Патрульної поліції.
10.11.2025 року представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Черненко Тетяною Борисівною подано уточнену позовну заяву з урахуванням заміни відповідача в якому позивач просить: 
- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5516961 від 18.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КУпАП складеної відносно ОСОБА_1 .
- провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.
У судовому засіданні 31.03.2026 року представник позивача просила залишити без розгляду подане клопотання про виклик та допит свідка - ОСОБА_2 , оскільки остання вже приймає участь у справі в якості представника позивача.
У судовому засіданні 31.03.2026 року під час дослідження матеріалів справи було з`ясовано, що позивачем долучено до позовної заяви відеозапис. Проте, докази направлення відео-доказу відповідачу були відсутні, у зв`язку з чим, судом було зобов`язано адвоката Черненко Т.Б. направити відповідачу відеодокази, долучені до позовної заяви для огляду та надання заперечень. Представник позивача зазначила, що вказаний доказ відразу направить відповідачу.
У судовому засіданні 06.07.2026 року відповідач заперечував проти дослідження відеозапису долученого позивачем до позовної заяви, оскільки судом було зобов`язано позивача надати копію такого доказу відповідачу, однак позивачем вказаний обов`язок не виконано, копія вказаного відеозапису відповідачу не надана, тому відповідач був позбавлений можливості переглянути вказаний відеозапис та надати письмові заперечення. Представник позивача суду підтвердила, що долучений відеозапис відповідачу не направлено, у зв`язку з технічними причинами.
У судовому засіданні 06.07.2026 року судом досліджено відеозапис наданий відповідачем. Щодо дослідження вказаних доказів представник позивача не заперечувала. 
У судовому засіданні 14.08.2026 року представник позивача наполягала на задоволені позову з підстав викладених у позовній заяві та уточненій позовній заяві, вважала що під час складання оскаржуваної постанови відповідачем порушено визначений законом порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, та ст. 32, 35 Закону України «Про Національну Поліцію», водієм після зупинки пред`явлено електронний Е-документ. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити.
Відповідач по справі - Департамент патрульної поліції надав суду заяву в якій просив розгляд справи провести без участі його представника, у задоволенні позову відмовити посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.
Інспектор 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області майор поліції Шуляк Д.О. в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки (№ 068122484630).
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 227 КАС України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
14.08.2026 року після закінчення судових дебатів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 227 КАС України, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та, з урахуванням складності справи, відклав його ухвалення і проголошення, визначивши датою проголошення судового рішення - 21.08.2026 року.
Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, при дотриманні норм матеріального і процесуального права дійшов наступних висновків.
За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Судом встановлено, що 18.08.2025 року інспектором 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області майором поліції Шуляк Денисом Олександровичем складено постанову серія ЕНА № 5516961, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
У вказаній постанові зазначено, що 18.08.2025 року 23:34:12 на трасі М-05 Київ-Одеса 210 км, особа керуючи транспортним засобом не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, а у випадках передбачених законом, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних чим порушив п 2.4.а ПДР України.
Позивачем до справи також долучено посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_1 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-231702842, та роздруківку з "Дії" електронного посвідчення водія.
Також позивачем долучено копію заяви ОСОБА_2 , з якої вбачається, що 18.08.2025 року о 22:35 год. на виїзді з м. Умань, біля приміщення патрульної поліції, на трасі Київ – Одеса М-05, 210 км, транспортний засіб Opel Zafira на транзитних номерних знаках був безпідставно затриманий двома особами чоловічої статі у формі, схожій на форму працівників поліції. На вимогу водія поліцейські не надали жодного документа, що посвідчує їх особу. Підставою для зупинки вони пояснили те, що це блокпост і вони мають право перевіряти документи. Водій у присутності заявниці пред`явив поліцейським посвідчення водія та паспорт, після чого один із поліцейських почав перевіряти на планшеті певну інформацію. На запитання, чи ведеться відеозапис на боді-камеру, поліцейський повідомив, що відеозапис він не веде, а його здійснює напарник, який знаходився на значній відстані. Після запитання, чи затримані вони, поліцейські відповіли, що ні, однак при цьому обмежили рух транспортного засобу без пояснення будь-яких причин. На виклик поліції прибули два екіпажі, які, на думку заявниці, не врегулювали питання щодо порушення конституційних та законних прав водія. У зв`язку з викладеним заявниця просила вжити відповідних заходів щодо двох працівників поліції.
Згідно письмових пояснень від 18.08.2025 року ОСОБА_2 повідомила, що 18.08.2025 року о 22:35 год. на виїзді з міста Умань по трасі Київ - Одеса, на 210-му кілометрі, транспортний засіб Opel Zafira на транзитних номерних знаках був безпідставно зупинений двома особами чоловічої статі у формі, схожій на форму працівників поліції. На вимогу водія транспортного засобу один із поліцейських, який стояв біля транспортного засобу, не пред`явив службового посвідчення працівника поліції, не мав нагрудного знака та не надав посвідчення на нагрудний знак. З його слів, відеозапис із боді-камери здійснював його напарник, який знаходився через проїзну частину від транспортного засобу. Згодом поліцейський покликав свого напарника, який підійшов до транспортного засобу. На вимогу водія транспортного засобу другий чоловік також не надав жодного документа, що підтверджував його повноваження як працівника поліції. На запитання водія, чи затриманий він, працівники поліції повідомили, що ні, однак фактично тимчасово обмежили рух транспортного засобу, заблокувавши його рух дорожніми фішками, та не надавали можливості продовжити рух. О 23:39 год. одним із працівників поліції було складено постанову про порушення Правил дорожнього руху. Підстави для зупинки транспортного засобу працівниками поліції належним чином не були пред`явлені та обґрунтовані. Вважаю, що транспортний засіб було протиправно обмежено в русі, а постанову про адміністративне правопорушення складено неправомірно. Під час розгляду адміністративної справи свідків працівники поліції всіляко намагалися не опитувати, перебивали їх та не надавали можливості надати пояснення щодо обставин події.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування із зазначених у позовній заяві підстав.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність. 
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок провчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так, ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність водія за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством 
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
П. 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії).
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Судом встановлено, що відповідачем до матеріалів справи долучено відеозапис із відеореєстратора боді-камери поліцейського № 475371, на який також міститься посилання в оскаржуваній постанові. Зазначений відеозапис є належним та допустимим доказом у справі, оскільки містить інформацію щодо обставин, які безпосередньо стосуються предмета доказування та на нього міститься посилання в оскаржуваній постанові.
Разом з тим, відповідно до частини дев`ятої статті 79 КАС копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадків, визначених цією нормою.
Під час судового розгляду суд зобов`язав представника позивача - адвдката Черненко Т.Б. надати відповідачу долучений позивачем відеозапис для ознайомлення та подання заперечень, однак доказів надання або надсилання відповідачу копії зазначеного відеозапису, можливості доступу до нього чи іншого способу ознайомлення відповідача з його змістом матеріали справи не містять. Враховуючи, що покладений судом на позивача обов`язок щодо надання відповідачу долученого до матеріалів справи доказу – відеозапису на виконання вимог ч. 9 ст. 79 КАС, не виконано, судом при вирішенні справи не може брати до уваги вказаний відео -доказ.
Суд не бере до уваги доводи позивача про відсутність правових підстав для зупинки транспортного засобу як такі, що не спростовують встановленого факту вчинення ним адміністративного правопорушення.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі зокрема посвідчення водія та на вимогу поліцейського - пред`явити його.
Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.
Так, Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 зазначив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за одне з вчинених правопорушень є обґрунтованим навіть у разі, якщо факт іншого правопорушення не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.
Отже, навіть у разі недоведеності окремих обставин, пов`язаних із підставами зупинки транспортного засобу, не спростовує факту невиконання позивачем законної вимоги працівника поліції щодо належного пред`явлення посвідчення водія та не виключає наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Окрім цього, відеозаписом 475371 зафіксовано о 22 годині 31 хвилині, що поліцейський повідомляє водія про те, що посвідчення водія необхідно для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Щодо обставин надання позивачем документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, суд вважає за необхідне зазначити, що пред`явлення посвідчення водія в електронній формі, зокрема за допомогою мобільного застосунку «Дія», не є порушенням встановленого пунктом 2.4 Правил дорожнього руху обов`язку водія.
Разом із тим, у цій справі судом встановлено, що позивач не виконав обов`язок щодо належного пред`явлення посвідчення водія на вимогу працівника поліції.
Так, відповідно до частини першої статті 126 КУпАП відповідальність настає, зокрема, у разі, якщо водій не пред`явив посвідчення водія у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в ньому, або не пред`явив електронне посвідчення водія.
Отже, законодавець передбачає не лише обов`язок водія мати відповідний документ, але й встановлює вимоги до способу його пред`явлення. При цьому пред`явлення електронного посвідчення передбачає демонстрацію його візуальної форми таким чином, щоб працівник поліції мав реальну можливість ознайомитися з відповідними відомостями та здійснити їх перевірку.
Як убачається з відеозапису, о 22 год. 36 хв., а в подальшому повторно о 22 год. 39 хв., працівник поліції неодноразово звертався до позивача з вимогою пред`явити посвідчення водія. У відповідь на зазначені вимоги позивач, зокрема, відповідав: «навіщо» та «вже надавав».
При цьому працівник поліції безпосередньо зазначив позивачу, що ним було пред`явлено саме єДокумент у застосунку «Дія», а не посвідчення водія, необхідне для перевірки.
Зазначені обставини ні водієм, ні свідком під час зупинки та спілкування з поліцейськими не заперечувались, що підтверджується відеозаписом.
Крім того, подальша поведінка працівників поліції, зафіксована на відеозаписі, узгоджується з наведеними обставинами, оскільки після пред`явлення позивачем єДокумента у спосіб, що не дав можливості прочитати та зафіксувати дані, працівники поліції протягом тривалого часу здійснювали заходи щодо встановлення особи водія та перевірки відповідних відомостей. Отже, сам характер подальших дій працівників поліції свідчить про те, що пред`явлений позивачем документ не забезпечив можливості належним чином прочитати та зафіксувати дані документа який пред`явив позивач.
Щодо письмових пояснень свідка ОСОБА_2 суд враховує, що при зверненні до суду з позовом позивач заявляв клопотання про її виклик та допит як свідка у справі. Водночас, у ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 відмовилася від її виклику та допиту як свідка, оскільки здійснює представництво інтересів позивача у цій справі як адвокат.
За таких обставин суд не може покласти в основу рішення письмові пояснення ОСОБА_2 , надані нею під час розгляду працівниками поліції справи про адміністративне правопорушення, в частині тверджень про те, що в її присутності позивач пред`явив посвідчення водія та паспорт. Зазначені пояснення надані особою, яка перебуває у близьких родинних відносинах із позивачем та надалі стала його представником у цій справі, а відтак її пояснення підлягають критичній оцінці з урахуванням можливої заінтересованості у результаті справи.
Крім того, зазначені обставини не були підтверджені ОСОБА_2 безпосередньо в судовому засіданні шляхом допиту як свідка та складення нею показань під присягою, оскільки від такого допиту вона відмовилася. При цьому наведені у письмових поясненнях відомості не знаходять об`єктивного підтвердження іншими належними та допустимими доказами у справі, зокрема дослідженим судом відеозаписом, який безпосередньо фіксує обставини пред`явлення позивачем документів працівникам поліції.
Відтак суд оцінює зазначені письмові пояснення у сукупності з іншими доказами та не вважає їх достатніми для спростування обставин, безпосередньо зафіксованих на відеозаписі.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивач, незважаючи на неодноразову вимогу працівника поліції, не пред`явив документів визначених у п. 2.1 ПДР у спосіб, який давав можливість працівнику поліції прочитати та зафіксувати дані, що містяться в ньому, чим порушив вимоги пункту 2.4 Правил дорожнього руху України. Зазначені дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Стосовно посилань позивача на розбіжності у зазначенні часу вчинення адміністративного правопорушення суд зазначає, що такі розбіжності не спростовують факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП, має триваючий характер, а тому не пов`язується з одним конкретним моментом часу, а полягає у невиконанні водієм обов`язку щодо пред`явлення відповідних документів на вимогу працівника поліції. У даному випадку факт вчинення правопорушення підтверджується безпосередньо дослідженим судом відеозаписом, на якому зафіксовано обставини спілкування працівників поліції з позивачем та неодноразову вимогу поліцейського. За таких обставин розбіжності у зазначенні часу, на які посилається позивач, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, оскільки не впливають на встановлений судом факт вчинення адміністративного правопорушення.
Окрім цього, оскаржувана постанова містить відомості про те що її складено відносно ОСОБА_1 , тому доводи в цій частині є необґрунтованими. 
Стосовно доводів позивача про те, що під час розгляду справи працівниками поліції чинився тиск на свідка, а також щодо відсутності бодікамери у працівника поліції, який першим підійшов до транспортного засобу, суд зазначає, що наведені обставини не свідчать про незаконність оскаржуваної постанови та не спростовують факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Суд також враховує, що предметом розгляду у цій справі є питання правомірності оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому позивачем у визначений законом спосіб окремо дії працівників поліції не оскаржувались.
Згідно ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову та скасування постанови.
На підставі викладеного, керуючись ст.6, 9, 72, 77, 90, 139, 242, 244-246, 257-263, 286 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інспектора 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області майора поліції Шуляк Дениса Олександровича, Департамента Патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серія ЕНА № 5516961 від 18.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

 Повний текст рішення виготовлено та проголошено 21.08.2026 року о 15:53 годин.

Суддя              В.Г. Гречана