Справа №155/643/26
Провадження №2/155/598/26

ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
31.08.2026 м.Горохів
Горохівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Яремчук С.М.,
при секретарі судового засідання – Задурській К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Горохові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позовних вимог
23 квітня 2026 року ТзОВ «ФК «Солвентіс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20100,00 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 лютого 2020 року між ТзОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №3280064 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора PS3280064. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 гривень. 29 жовтня 2025 року між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» було укладено договір факторингу №29/10-2025, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року.Крім того, 31 жовтня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу №ДФ-31102025, за результатами якого право грошової вимоги за кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «Солвентіс».Загальна сума заборгованості за кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року становить 20100,00 гривень, яка складається з наступного: 5000,00 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 15100,00 гривень – заборгованість за відсотками.
З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року в розмірі 20100,00 гривень, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 гривні та 6000,00 гривень витрат на правову допомогу.
26 серпня 2026 року від представника ТзОВ «ФК «Солвентіс» надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що за лояльними умовами кредитування процентна ставка становила 1,53% за один день користування кредитом. За загальними умовами кредитування у базовому періоді застосовувалася процентна ставка 1,70% за один день користування кредитом, а у спеціальному періоді - 3,00% за один день користування кредитом. При сумі основного боргу 5000,00 гривень сума процентів за один день користування кредитом відповідно становила: при ставці 1,53% - 76,50 гривень; при ставці 1,70% - 85,00 гривень; при ставці 3,00% - 150,00 гривень. Зокрема, за період застосування процентної ставки 1,53% було нараховано 9180,00 гривень процентів. За період з 18.06.2020 року п  27.06.2020 року включно за ставкою 1,70% було нараховано: 10днів ? 85,00 грн = 850,00 грн. За період з 28.06.2020 року по 24.12.2020 року включно за ставкою 3,00% було нараховано: 180 днів ? 150,00 грн = 27000,00 грн. Таким чином, загальний розмір процентів, нарахованих за деталізованим розрахунком, становив: 9180,00 грн + 850,00 грн + 27000,00 грн = 37030,00 грн. Водночас при визначенні фактичного розміру заборгованості було враховано всі платежі, здійснені відповідачем. Так, відповідачем було здійснено платежі на загальну суму 9330,00 грн, з яких 9160,00 грн було зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом, а 150,00 грн – у рахунок плати за продовження строку. Відповідно, після врахування платежів, зарахованих у рахунок процентів, розмір заборгованості за процентами становив: 37030,00 грн – 9160,00 грн = 27870,00 грн. При цьому жодна частина здійснених відповідачем платежів не була зарахована в рахунок погашення основної суми кредиту, у зв`язку з чим розмір заборгованості за тілом кредиту залишився незмінним та становив 5000,00 грн. Отже, заявлена до стягнення сума 15100,00 грн процентів є меншою за загальний залишок заборгованості за процентами, сформований за результатами нарахувань та врахування платежів відповідача, та повністю відповідає обсягу права вимоги, переданого ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС». З огляду на викладене ТзОВ «ФК «Солвентіс» просить задовольнити позовну заяву.
Відзив на позов
Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив.
Рух справи в суді
Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 11 травня 2026 року справу прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Судове засідання призначено на 08 липня 2026 року.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 08 липня 2026 року судовий розгляд відкладено на 31 серпня 2026 року, явку представника позивача визнано обов`язковою.
Позиція учасників судового розгляду
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте зазначив, що просить провести розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав.
Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 18 лютого 2020 року ТзОВ «Алекскредит» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання кредиту №3280064 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора PS3280064.
Згідно п. 1.3, 1.4 договору кредитодавець надає позичальнику кредит в безготівковій формі у сумі 5000 гривень шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.
Відповідно до п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку:
1.7.1. У випадку використання кредиту (п. 2.20. Правил) менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи дострокове виконання зобов`язань (п. 2.12. Правил), позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 7,65% від визначеної в п. 1.3. цього договору суми кредиту;
1.7.2. У випадку використання позичальником лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3. Договору) та сплати процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів з 18.02.2020 року до 19.03.2020 року (включно) (базовий період – п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,53% (акційна ставка (п. 2.1. Правил) або ставка за програмою лояльності (п. 2.34. Правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні лояльних (покращених) умов кредитування складає 7295,00 гривень, у тому числі основна сума кредиту 5000,00 гривень, проценти за користування кредитом 2295,00 гривень.
1.7.3. При використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: - в Базовий період з 18.02.2020 року до 19.03.2020 року (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом (базова процентна ставка - п. 2.3. Правил);
- в спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 20.03.2020 року до 15.09.2020 року (включно) – 3 % за один день користування кредитом (спеціальна процентна ставка – п. 2.34. Правил).
Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Загальних умов кредитування складає 7555,40 гривень.
Відповідно до п. 3 Договору сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з дати укладення договору (п. 2.9. Правил) 18.02.2020 року до кінцевої дати виконання договору 15.09.2020 року (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати заборгованості, яке мало місце під час дії Договору. Якщо позичальник виконає зобов`язання/сплатить заборгованість за договором до кінцевої дати виконання договору, договір припиняє дію у дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил).
Вищевказані умови кредитного договору визначені і в паспорті споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), за допомогою PS3280064.
Згідно з копії довідки від 02 листопада 2024 року, виданої ТОВ «ФК «Елаєнс», 18 лютого 2020 року, було здійснено платіжну операцію на суму 5000,00 гривень на картку № НОМЕР_1 .
Таким чином, ТОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
29 жовтня 2025 року між ТОВ "Алекскредит" та ТОВ "Секвоя Капітал" укладено Договір факторингу №АК-29/10-2025, відповідно до умов якого ТОВ "Алекскредит" за грошові кошти відступає ТОВ "Секвоя Капітал" права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі прав вимог.
Згідно з витягом з реєстру прав вимог №АК-29/10-2025 від 29.10.2025 року ТОВ "Секвоя Капітал" за договором факторингу №АК-29/10-2025 набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року в сумі 20100,00 гривень, з яких 5000,00 гривень сума заборгованості за тілом; 15100,00 гривень сума заборгованості за відсотками.
31 жовтня 2025 року між ТОВ "Секвоя Капітал" та ТОВ "ФК "Солвентіс" укладено Договір факторингу №ДФ-31102025, відповідно до умов якого ТОВ "Секвоя Капітал" за грошові кошти відступає ТОВ "ФК "Солвентіс" права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимог.
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №ДФ-31102025 від 31.10.2025 року ТОВ "ФК "Солвентіс" набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року в сумі 20100,00 гривень, з яких 5000,00 гривень сума заборгованості за тілом; 15100,00 гривень сума заборгованості за відсотками.
Як вбачається з детального (щоденного) розрахунку заборгованості ТОВ "Алекскредит" за Кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року, станом на 29 жовтня 2025 року (перехід права вимоги від ТОВ "Алекскредит" до ТОВ "Секвоя Капітал"), ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 32870,00 гривень, яка складається з 5000,00 гривень – сума заборгованості за тілом кредиту, 27870,00 гривень – залишок заборгованості за відсотками за користування кредитом.
За матеріалами справи відповідач ОСОБА_1 здійснив часткову оплату на повернення відсотків по кредиту ТОВ "Алекскредит». Розмір повернутих коштів становить 9160,00 гривень. 
З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «ФК «Солвентіс» не здійснювало нарахувань за договором позики №3280064 від 18 лютого 2020 року.
Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за договором позики.
Також судом встановлено, що рішенням №1778 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» від 01.07.2025 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс».
Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору.
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення 
Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.
Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України).
За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).
У постанові від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Укладений 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 . Договір про надання кредиту №3280064 із ТОВ «Алекскредит» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 18 лютого 2020 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 . Договір про надання кредиту №3280064 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «ФК «Солвентіс» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. 
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Станом на час розгляду справи відповідач не спростував заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту, не надав доказів сплати ним зазначеної суми.
Оскільки відповідач не довів, що сплатив за договором усю суму тіла кредиту, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5000,00 гривень, яка ним не сплачена, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 5000,00 гривень тіла кредиту.
Окрім основного боргу позивач також просить стягнути відсотки за користування кредитом за період з 19 лютого 2020 року по 24 грудня 2020 року в розмірі 27870,00 гривень,що відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року, які нараховані за процентною ставкою 1,53%, 1,70% та 3,00%, як передбачено п. п. 1.7.2 та 1.7.3 договору.
Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені ст. 1048 та 1056-1 ЦК України.
Зокрема, ст. 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Умовами договору, укладеного між первинним кредитором ТОВ «Алекскредит» та відповідачем ОСОБА_1 , а саме п. 2.1.4 договору, передбачено, що кредитодавець має право надавати згоду на подовження строку базового періоду, строку дії договору та зміну кінцевої дати виконання договору за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами додаткової угоди (п. 2.11. Правил) відповідно до умов, визначених у розділі 12 Правил. Однак, до матеріалів справи не долучено додаткову угоду, укладену між первинним кредитором ТОВ «Алекскредит» та відповідачем ОСОБА_1 , яка підтверджувала б факт пролонгації договору №3280064 від 18 лютого 2020 року до 24.12.2020 року. Автопролонгація умовами договору не передбачена.
Як вбачається з розрахунку позивача, первинним кредитором нараховано до стягнення з відповідача відсотки у розмірі 27870,00 гривень за період з 19 лютого 2020 року до 24 грудня 2020 року (з урахуванням часткової сплати боргу відповідачем), в той час, коли розмір відсотків у межах строку кредитування (15.09.2020 року) становить 12870,00 гривень.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування – 15 вересня 2020 року, відповідно до п. 1.7.3 Договору.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення частково у розмірі 12870,00 гривень за період з 19 лютого 2020 року по 15 вересня 2020 року включно.
Відсотки, нараховані у період з 16 вересня 2020 року до 24 грудня 2020 року до задоволення не підлягають, оскільки нараховані у період прострочення виконання грошового зобов`язання та регламентовані ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «Солвентіс» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Відтак, борг за кредитним договором становить 17870,00 гривень (5000,00 гривень – тіло, 12870,00 гривень - відсотки).
Отже, відповідач не виконав повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договорами строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, проти позову не заперечив, не надав суду контррозрахунок сум заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку. 
Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року підлягають задоволенню частково у розмірі 17870,00 гривень.
Щодо судових витрат у справі 
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача надано суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги №43657029/03 від 02 січня 2026 року, копію додаткової угоди №3280064 від 27 березня 2026 року до договору про надання правової допомоги №43657029/03 від 02 січня 2026 року, копію акта наданих послуг на підтвердження факту надання правничої допомоги від 27 березня 2026 року, детальний опис робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Солвентіс» щодо стягнення кредитної заборгованості, з яких вбачаються види виконаних робіт (наданих послуг), кількість годин та вартість, а саме: усна консультація клієнта щодо обставин спірних правовідносин, 0,5 год., 250,00 гривень, письмова консультація клієнта щодо спірних правовідносин, 0,5 год., 500,00 гривень, правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Солвентіс», 1 год., 1500,00 гривень, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи позивач, 2 год., 3000,00 гривень, формування додатків до позовної заяви (письмові докази), 0,5 год. 750,00 гривень. Загальна сума вартості правничої допомоги, згідно з наданими письмовими доказами, становить 6000,00 гривень.
Суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача.
Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень будуть співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України та відповідатимуть характеру і обсягу узгоджених між сторонами і фактично наданих адвокатом послуг.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2367,02 гривень (17870,00х2662,40/20100,00).
На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 509, 512-514, 516-518, 526, 530, 547, 610, 625, 626, 1048-1050, 1054, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 273, 280, 282-289, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (юридична адреса: місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 29-31, ЄДРПОУ 43657029) заборгованість за кредитним договором №3280064 від 18 лютого 2020 року в розмірі 17870,00 (сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (юридична адреса: місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 29-31, ЄДРПОУ 43657029) понесені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2367 (дві тисячі триста шістдесят сім) гривень 02 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторонами у справі є:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс», юридична адреса: місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 29-31, ЄДРПОУ 43657029;
відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Горохівського районного суду
Волинської області          Яремчук С.М.