Справа № 642/2135/26
Номер провадження 2/541/1575/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

13 липня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання Непокупної Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ «Кошельок» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 520,94 грн, судових витрат, витрат на правничу допомогу. 
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 15.10.2021 року між позивачем та відповідачем в електронній формі укладено договір № 2433912147-493260 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 6 000,00 грн., що підтверджується п. 1.1. кредитного договору; строк кредитування становить 14 днів (Лояльний період), що визначено п. 2.1. договору; процентна ставка за користування кредитом протягом Лояльного періоду становить 0,01 % на добу від фактичного залишку кредиту, що передбачено п. 1.3.2., п. 1.3.3.1. договору; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 % на добу від фактичного залишку кредиту, що встановлено п. 1.3.3., п. 3.5.1. договору; Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти до закінчення строку кредитування, визначеного п. 2.1. договору, що передбачено п. 2.3. договору; у разі користування кредитом понад Лояльний період проценти нараховуються за ставкою 2,20 % на добу, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту, що визначено п. 3.5., п. 3.5.1., п. 3.8. договору; сукупна вартість кредиту за умови дотримання Позичальником умов договору становить 6 015,00 грн, з яких 6 000,00 грн – сума кредиту та 15,00 грн – проценти за користування кредитом, що передбачено п. 3.4. договору.
Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказала в особистому кабінеті як банківську картку на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 2433912147-493260 від 15.10.2021 року. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором - не повернула кредит та не сплатила проценти, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у відповідача, за Договором № 2433912147-493260 від 15.10.2021 року утворилась заборгованість, яка становить 10 520,94 грн та складається з: заборгованість за сумою кредиту – 4 535,00 грн; заборгованість за відсотками за користування позикою: 5 985,94 грн.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2433912147-493260 від 15.10.2021 року у розмірі 10 520,94 грн та понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.05.2026 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 86).
Представник позивача у позовній заяві не заперечує розглянути справу за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення.
15.06.2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. 
Відповідач зазначала, що позовні вимоги не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, є суперечливими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Вказала, що позивачем не надано заявки на отримання кредиту, яка відповідно до Правил надання коштів у позику є підставою для розгляду питання про надання кредиту, а також відсутні докази її подання чи погодження кредитодавцем.
Крім того, додані до позову копії кредитного договору, паспорта споживчого кредиту, графіка платежів та інших документів не містять підписів сторін, а позивачем не надано належних доказів надсилання одноразового ідентифікатора, його використання відповідачем для підписання договору, а також інших доказів укладення електронного договору відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Наголосила, що повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» про зарахування коштів на картковий рахунок не є належним та допустимим доказом видачі кредиту, оскільки не є первинним бухгалтерським документом та не містить обов`язкових реквізитів, передбачених законодавством. Вважає, що розрахунок заборгованості є одностороннім документом, складеним позивачем, не підтверджує фактичного виникнення заборгованості, її розміру та правомірності нарахування процентів, а також не підтверджує продовження строку кредитування, оскільки жодних доказів укладення додаткових угод або вчинення відповідачем дій щодо продовження строку користування кредитом позивачем не надано.
Відповідач також посилалася на те, що паперові копії документів, надані позивачем, не можуть вважатися належними копіями електронних документів, оскільки не відповідають вимогам Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію», а відтак не підтверджують належним чином укладення між сторонами кредитного договору. З урахуванням викладеного просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача.
Інших заяв та клопотань по справі не надійшло.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі, розумності строку".
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
З урахуванням того, що у справі надійшов відзив відповідача та справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у матеріалах справи доказами, суд ухвалює рішення без виклику сторін.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, 15.10.2021 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 2433912147-493260 в електронній формі.
Даний договір є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі та підписаний уповноваженими особами.
За умовами Кредитного договору, які визначені у договорі та паспорті споживчого кредиту сума кредиту становить 6 000,00 грн., строк, на який надається кредит - 14 днів (лояльний період). У разі користування кредитом після закінчення лояльного періоду договір передбачає продовження зобов`язань Позичальника на весь період користування кредитом, при цьому строк такого користування не може перевищувати 90 днів після закінчення лояльного періоду.
Згідно з п. 1.3.3.1. Кредитного договору дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду (7 днів).
Відповідно до п. 1.3.3. стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. договору кредит надається строком на 14 днів (Лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням – дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця.
Згідно з п. 2.2. договору встановлений Лояльний період може бути продовжений за ініціативою позичальника шляхом сплати протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Таким чином, продовження строку кредитування на пільгових умовах не є автоматичним, а пов`язане з вчиненням позичальником визначених договором дій.
Разом з тим, пунктами 3.5–3.8 договору сторони погодили інший механізм продовження користування кредитом. Так, у випадку користування кредитом після закінчення Лояльного періоду, встановленого п. 2.1. договору, або строку, визначеного додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за договором продовжуються на весь фактичний період користування кредитом. При цьому правила нарахування процентів за пільговою (дисконтною) ставкою припиняють застосовуватися, а проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою 2,2 % на день, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту (п.п. 3.5, 3.5.1 договору).
Крім того, відповідно до п.п. 3.6–3.8 договору сторони погодили, що сам факт користування кредитом після закінчення Лояльного періоду є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, наслідком якої є автоматичне подовження строку користування кредитом. При цьому строк повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів, а починаючи з наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі 803 % річних, що еквівалентно 2,2 % на день від суми кредиту (п.п. 3.7, 3.8 договору).
Отже, умовами договору передбачено, що строк кредитування може бути продовжений: (1) за волевиявленням позичальника шляхом своєчасної сплати нарахованих процентів протягом Лояльного періоду (п. 2.2 договору), або (2) автоматично внаслідок подальшого користування кредитом після закінчення Лояльного періоду, але не більш як на 90 днів, із застосуванням стандартної процентної ставки 2,2 % на день (п.п. 3.5–3.8 договору).
Згідно з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 04.06.2026 р. №20.1.0.0.0/7- 260529/116636-БТ, яка надійшла до суду 17.06.2026 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Як вбачається з виписки за договором № б/н за період 14.10.2021 – 16.10.2021 року на вищевказаний рахунок 15.10.2021 року біло зараховано 6 000,00 грн. 
Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в сумі 6 000,00 грн, що підтверджується повідомленням платіжної системи ТОВ «ТАС ЛІНК» від 15.10.2021 року про успішне зарахування коштів у сумі 6 000,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_3 15.10.2021 року о 11:52:42. 
Як вбачається з наведеного, відповідач продовжила користуватися кредитом після закінчення лояльного періоду, що за договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 104 днів з моменту укладення договору (14+90) до 26.01.2022 року. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений п. 3.8. договору, є законним.
Відповідач, у свою чергу, умови кредитного договору не виконала, у визначений договором строк кредит не повернула, проценти за користування ним не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 10 520,94 грн, що згідно з розрахунком позивача складається із основного боргу 6 000,00 грн та процентів за користування кредитом 5 985,94 грн.
Відповідно до графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору № 2433912147-493260 від 15.10.2021 року, сума кредиту 6 000,00 грн, строк кредиту 14 днів, загальна вартість кредиту 6 009,00 грн.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за договором № 2433912147-493260 від 15.10.2021 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, де відображені всі операції з нарахування процентів за кожен розрахунковий період, сума заборгованості становить 10 520,74 грн, з яких: 4 534,80 грн - основний борг, 5 985,94 грн - проценти.
Розрахунок заборгованості містить детальну інформацію про нарахування процентів за кожен період користування кредитом. Банківські виписки є належними та допустимими доказами руху коштів, що підтверджено практикою Верховного Суду (постанови від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц).
Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зроблені висновки про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.
Згідно з п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Крім того, виписка по рахунку формується на підставі обумовленого сторонами договору банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Ст. 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк.
Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором.
У відповідності з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 15.10.2021 року № 2433912147-493260, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 2 662,40 грн.
Згідно з положенням п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Встановлено, що відповідач просила витрат на правничу допомогу покласти на позивача.
В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Гурським Г.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, додатку до договору. Вартість послуг складає 10 000,00 грн, що підтверджується актом №1 приймання-передачі правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025р., додатком до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025р. м. Київ від 20.02.2026 р. 
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. не є співмірним із складністю справи, кількістю судових засідань, виконаними адвокатом роботами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та підлягає зменшенню до 4 000,00 грн. 
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 263-265, 268, 273, 274-279, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання як ВПО: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (код ЄДРПОУ 40842831, юридична адреса: вул. Антонова, буд. 8а, с. Чайки, Києво Святошинський район, Київська область (Банківські реквізити: Отримувач: ТОВ "КОШЕЛЬОК", Код ЄДРПОУ ТОВ "КОШЕЛЬОК" 40842831, Код банку – 339500, Назва банку - АТ "ТАСКОМБАНК", Номер рахунку НОМЕР_5 )  заборгованість за кредитним договором № 2433912147-493260 від 15.10.2021 року в сумі 10 520 (десять тисяч п`ятсот двадцять) гривень 94 копійок, що складається з: - Заборгованість за сумою кредиту: 4 535,00 грн.; Заборгованість за відсотками за користування позикою: 5 985,94 грн..
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання як ВПО: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (код ЄДРПОУ 40842831, юридична адреса: вул. Антонова, буд. 8а, с. Чайки, Києво Святошинський район, Київська область (Банківські реквізити: Отримувач: ТОВ "КОШЕЛЬОК", Код ЄДРПОУ ТОВ "КОШЕЛЬОК" 40842831, Код банку – 339500, Назва банку - АТ "ТАСКОМБАНК", Номер рахунку НОМЕР_5 ) судові витрати пов`язані зі сплати судового збору в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя	  	О.  А.  Городівський