Єдиний унікальний номер справи № 208/16426/25 
Номер провадження № 2/208/133/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Кузнєцової А. С.,
за участю секретаря судового засідання: Вікторовоської О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Мотуз Олександр Володимирович до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, - 
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Мотуза О. В. звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» грошову суму у розмірі 245000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 
ОСОБА_1 з 23 лютого 2002 року по 05 листопада 2002 року, з 12 червня 2004 року по 13 липня 2008 року та з 19 квітня 2010 року по 01 серпня 2024 року працював на різних посадах, у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське». 
01 серпня 2024 року позивача було звільнено. Всі вказані вище обставини про роботу та звільнення позивача підтверджуються його трудовою книжкою (копія додається).
За час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань.
П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 01 серпня 2025 року (копія додається), затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, встановлено наявність у позивача професійних захворювання: - пневмоконіоз (q/r, 2/2), ЛН І-ІІ (першого-другого) ст.; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження
слуху (ІІ ст.); - хронічна радикулопатія S1 ліворуч, стадія неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами.
П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, виділенням значних концентрацій пилу переважно фіброгенної дії, генерацією підвищених рівнів шуму під час роботи технологічного устаткування при недостатній ефективності засобів пилопридушення та засобів боротьби з шумом; неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт в складних гірничо-геологічних умовах, у зв`язку з виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (обмивання гірничих виробок проводилось з порушенням планових термінів через недостатню забезпеченість пилозмочувючими добавками). ОСОБА_1 виконанував роботи в умовах впливу пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищував гранично допустимий, а також в умовах значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози та вимушених нахилів корпусу, що перевищували допустимі параметри. 
Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, параметри яких перевищували нормативні показники, а саме: пил переважно фіброгенної дії: викопне вугілля й вуглепородний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70%: максимальна разова концентрація пилу в повітрі робочої зони складала 8,6-196,8 мг/м3 при ГДК – 2 мг/м3, тривалість дії впродовж зміни – 84,0-90,3%. Виробничий шум: еквівалентний рівень виробничого шуму – 80-90 дБА при гранично допустимому рівні – 80 дБА. Важкість праці, робоча поза: зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну (Вт): при роботі за участю нижніх кінцівок і тулуба – 88,0- 298,4 Вт при нормативному значенні – до 90 Вт; з переважною участю м`язів рік та плечового суглобу – 89,0-116,7 Вт при нормативному значенні – до 45 Вт; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу за участю м`язів тулуба і
ніг 102400-116400 кг*с при нормативному значенні до 100000 кг*с; вимушені нахили корпусу – 40-230 разів за зміну при нормативному значенні – до 100 разів; перебування у вимушеній робочій позі – 30-52% часу зміни при допустимому значенні – до 10% часу зміни, перебування у незручній позі – 53% часу зміни при допустимому значенні – до 25% часу зміни.
Згідно п. 16 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 1391/25/184/В від 06 листопада 2025 року (копія додається), позивачу визначено втрату працездатності на рівні 65% та встановлено третю групу інвалідності.
Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується медичним висновком № 21/125 від 29 травня 2025 року та випискою № 417 із медичної карти стаціонарного хворого.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 513 позивач має скарги на задишку при незначному фізичному навантажені, ходьбі, підйомі по сходах на 2 поверх; кашель з мокротою у ранковий час; загальну слабкість; втому, підвищену пітливість, підвищення АТ до 140/100 мм.рт.ст., шум та дзвін у вахах, зниження слуху на обидва вуха, біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, слабкість оніміння в ній.
У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними,
усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. 
Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.
Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в сумі 245000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічного професійного захворювання, яким спричинено втрату професійної працездатності (а. с. 1-4).
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.12.2025 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 22). 
Представником приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Львовим А. Л. (діючого на підставі ордеру та довіреності) на позовну заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 278 ЦПК України подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, а сума позовних вимог є завищеною та такою, що не відповідає критеріям розумності та справедливості.
У своїй позовній заяві позивач не приділяє належної уваги розрахунку розміру стягуваної моральної шкоди. Водночас, Позивач зазначає, що розумним та справедливим має стати відшкодування йому моральної шкоди за рахунок відповідача у розмірі 245 000 грн. При цьому, з позовної заяви незрозуміло які факти слугують обґрунтуванням саме такої суми завданої моральної шкоди.
Звернув увагу суду на те, що такий підхід не може бути застосований для визначення розміру завданої моральної шкоди, оскільки, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В постанові Верховного Суду від 5 червня 2020 року в справі № 212/3137/17-ц сформовано висновок про те, що суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, має окрім обставин, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, дотримуватися засад розумності і справедливості.
Отже, суд, при визначенні розміру моральної шкоди, повинен керуватися не абстрактно визначеною позивачем сумою, що підлягає стягненню, а має виходити з положень ст. 23 ЦК України та засад розумності і справедливості.
З огляду на судову практику та приймаючи до уваги інші обставини, що згідно зі статтею 23 ЦК України впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, вважаємо, що достатньою та справедливою сумою відшкодування моральної шкоди позивачеві є 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.
Окрім зазначеного вище, існують інші обставини, які впливають на визначення судом розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди та які повинні бути враховані судом згідно зі ст. 23 ЦК України.
Такими обставинами, зокрема, є те, що позивач не доводить, що йому взагалі було завдано моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, а з наданих лікарських документів неможливо зробити висновок про те, що позивач пройшов тривале лікування, має істотні обмеження, пов`язані зі здоров`ям.
Тобто, позивачем не доведено сам факт завдання йому моральної шкоди.
Істотний вплив на завдання позивачу професійного захворювання мало його халатне ставлення до свого здоров`я.
Так, позивач не інформував відповідача про погіршення стану його здоров`я, про перші прояви ранніх ознак професійного захворювання тощо. Якби такі повідомлення мали місце, відповідач мав би змогу відреагувати на таку ситуацію та своєчасно вивести позивача з-під дії шкідливих умов праці.
За таких умов, варто констатувати, що виникнення у позивача професійного хронічного захворювання стало наслідком його бездіяльності та безвідповідального ставлення до власного здоров`я.
Крім того, з позовної заяви вбачається, що ПРАТ «ШУ «Покровське» було не єдиним
місцем роботи позивача з шкідливими умовами праці. Негативний вплив на його здоров`я також здійснювали умови праці за посадою прохідника на ДВАТ Шахта 1-3 «Новогродівська», ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядько» та ТОВ «Донвуглепоставка».
Таким чином, робота в шкідливих умовах на ПРАТ «ШУ «Покровське» не могла мати своїм безпосереднім наслідком набуття Позивачем хронічного професійного захворювання. Негативний вплив на його здоров`я мала також робота на інших підприємствах в шкідливих умовах праці.
Щодо готовності відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 60 тисяч гривень та щодо відсутності між сторонами справи спору в частині відшкодування моральної шкоди на цю суму. Щодо питань відповідача позивачу, сформульованих у першій заяві по суті справи.
Не зважаючи на те, що ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» не визнає позов та вважає позовні вимоги завищеними, а також такими, що не відповідають критеріям розумності та справедливості, відповідач готовий добровільно сплатити позивачу на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я через професійне захворювання, суму у розмірі 60 (шістдесят) тисяч гривень. Разом з тим, Відповідач не може виплатити вищевказану суму Позивачеві не маючи інформацію про банківські реквізити позивача, оскільки саме переказ грошових коштів за банківськими реквізитами є єдиним способом проведення розрахунків понад 50 тис. грн.
Так, п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148 передбачено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно.
При цьому, платежі на суму, що перевищує 50000 гривень, проводяться через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки. Щодо вирішення питання про оподаткування стягнутих сум моральної шкоди.
Звернув увагу суду на те, що постановою Верховного Суду від 21 травня 2025 року у
справі № 235/3143/24 провадження № 61-14246св24 зроблено висновок, що: «…проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. 
Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в
публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди; цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів; можливість вирішення цивільного позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди не потребує залучення до участі у такій справі Верховної Ради України та/або Державної податкової служби України; правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.
У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. 
Також у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі №180/505/20-ц (провадження №61-5св21), зазначено, що з 23 травня 2020 року стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», з 1 січня 2025 року мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 8647 (вісім тисяч шістсот сорок сім) гривень, а отже, її чотирикратний розмір становить 8647 х 4 = 34588 (тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) гривень.
Як висновок, будь-яка сума, що потенційно може бути відшкодована позивачу і перевищуватиме цей поріг (у 34588 гривень) підлягатиме оподаткуванню. Окрім цього, в цивільній справі, що розглядається, питання оподаткування стягнутих сум моральної шкоди, тобто питання відносин між відповідачем (як податковим агентом) та державою не є та не може бути предметом спору взагалі. 
Вважає, що питання про те, чи повинен відповідач виконувати визначену Податковим кодексом України функцію податкового агенту та утримувати податки, а також питання щодо розміру стягнутих податків, залежать не від резолютивної частини рішення суду на час ухвалення рішення, а від змісту податкового законодавства на час виплати доходу, тобто на час виконання рішення (добровільного чи примусового). Враховуючи зазначене, визначення порядку оподаткування моральної шкоди за рішенням суду не повинні бути розглянути під час судового розгляду цієї справи (а.с. 30-33).
Представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Мотузом О. В. надано відповідь на відзив який зводився до незгоди з доводами та аргументами представника відповідача а саме, в позовній заяві зазначено, що заподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що внаслідок професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.
Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.
У виникненні у позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, так як згідно п. 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 01 серпня 2025 року встановлено, що обставини за яких виникло професійне захворювання є: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, виділенням значних концентрацій пилу переважно фіброгенної дії, генерацією підвищених рівнів шуму під час роботи технологічного устаткування при недостатній ефективності засобів пилопридушення та засобів боротьби з шумом; неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт в складних гірничо-геологічних умовах, у зв`язку з виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (обмивання гірничих виробок проводилось з порушенням планових термінів через недостатню забезпеченість пилозмочувючими добавками). ОСОБА_1 виконанував роботи в умовах впливу пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищував гранично допустимий, а також в
умовах значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози та вимушених нахилів корпусу, що перевищували допустимі параметри. 
Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, параметри яких перевищували нормативні показники, а саме: пил переважно фіброгенної дії: викопне вугілля й вуглепородний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70%: максимальна разова концентрація пилу в повітрі робочої зони складала 8,6-196,8 мг/ м3 при ГДК – 2 мг/м3, тривалість дії впродовж зміни – 84,0-90,3%. Виробничий шум: еквівалентний рівень виробничого шуму – 80-90 дБА при гранично допустимому рівні – 80 дБА. Важкість праці, робоча поза: зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну (Вт): при роботі за участю нижніх кінцівок і тулуба – 88,0-298,4 Вт при нормативному значенні – до 90 Вт; з переважною
участю м`язів рік та плечового суглобу – 89,0-116,7 Вт при нормативному значенні – до 45 Вт; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу за участю м`язів тулуба і ніг 102400-116400 кг*с при нормативному значенні до 100000 кг*с; вимушені нахили корпусу – 40-230 разів за зміну при нормативному значенні – до 100 разів; перебування у вимушеній робочій позі – 30-52% часу зміни при допустимому значенні – до 10% часу зміни, перебування у незручній позі – 53% часу зміни при допустимому значенні – до 25% часу зміни.
Тобто відповідачем як роботодавцем допущено перевищення встановлених норм дії шкідливих факторів на працівника.
Слід зауважити, що навіть при очевидній вині роботодавця в даному конкретному випадку, законодавець не відносить таку вину до обов`язкової складової умов відшкодування моральної шкоди роботодавцем. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При
цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Позивачем надано переконливі та змістовні роз`яснення, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода.
Щодо стягнення суми моральної шкоди з урахуванням утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Представник звернув увагу суду на те, що стягнення грошових коштів без утримання податків суперечить положенням закону, на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.
У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом» (а.с. 48-51).
Позивач ОСОБА_1 , його представник, адвокат Мотуз О. В. в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України просили задовольнити позов в повному обсязі та розглянути справу без їх участі (а.с.101)
Представник відповідача Львов А. Л. про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. В судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, але з урахуванням наданого відзиву ( а.с.96)
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1 в період з 23 серпня 2002 року по 05 листопада 2002 року, з 12 червня 2004 року по 13 липня 2008 року та з 19 квітня 2010 року по 01 серпня 2024 року:
- 23.08.2002 року - прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті;
- 05.11.2002 року звільнений тв зв`язку з призивом у ЗСУ на підставі ст. 30 КЗпП України;
- 12.06.2004 року - прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті;
- 06.09.2007 року – звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням;
- 19.04.2010 року – прийнятий прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;
- 01.08.2024 року – звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (підтверджено записами в трудовій книжці позивача, а. с. 80-82)
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 01 серпня 2025 року (копія додається), затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, встановлено наявність у позивача професійних захворювання: - пневмоконіоз (q/r, 2/2), ЛН І-ІІ (першого-другого) ст.; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження
слуху (ІІ ст.); - хронічна радикулопатія S1 ліворуч, стадія неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами.
П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, виділенням значних концентрацій пилу переважно фіброгенної дії, генерацією підвищених рівнів шуму під час роботи технологічного устаткування при недостатній ефективності засобів пилопридушення та засобів боротьби з шумом; неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт в складних гірничо-геологічних умовах, у зв`язку з виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (обмивання гірничих виробок проводилось з порушенням планових термінів через недостатню забезпеченість пилозмочувючими добавками). ОСОБА_1 виконанував роботи в умовах впливу пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищував гранично допустимий, а також в умовах значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози та вимушених нахилів корпусу, що перевищували допустимі параметри. 
Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, параметри яких перевищували нормативні показники, а саме: пил переважно фіброгенної дії: викопне вугілля й вуглепородний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70%: максимальна разова концентрація пилу в повітрі робочої зони складала 8,6-196,8 мг/м3 при ГДК – 2 мг/м3, тривалість дії впродовж зміни – 84,0-90,3%. Виробничий шум: еквівалентний рівень виробничого шуму – 80-90 дБА при гранично допустимому рівні – 80 дБА. Важкість праці, робоча поза: зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну (Вт): при роботі за участю нижніх кінцівок і тулуба – 88,0- 298,4 Вт при нормативному значенні – до 90 Вт; з переважною участю м`язів рік та плечового суглобу – 89,0-116,7 Вт при нормативному значенні – до 45 Вт; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу за участю м`язів тулуба і
ніг 102400-116400 кг*с при нормативному значенні до 100000 кг*с; вимушені нахили корпусу – 40-230 разів за зміну при нормативному значенні – до 100 разів; перебування у вимушеній робочій позі – 30-52% часу зміни при допустимому значенні – до 10% часу зміни, перебування у незручній позі – 53% часу зміни при допустимому значенні – до 25% часу зміни (а.с. 83-85).
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 1391/25/184/В від 06 листопада 2025 року, позивачу визначено втрату працездатності на рівні 65% та встановлено третю групу інвалідності 
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 1391/25/61/В від 05 серпня 2025 року (копія додається), позивачу визначено втрату працездатності на рівні 65% та встановлено третю групу інвалідності (а.с. 6-7).
Крім того, з матеріалів справи, а саме із виписки медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №417 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в медичному закладі в період з 11.10.2021 року по 19.10.2021 року з діагнозом: хронічна вертероброгенна попереково – крижова ридикулопатія з вираженим больовим та м`язево – тонічнимсиндромами, порушенням статико – динамічної функції хребта, загострення (а.с. 89).
Також, згідно виписки із медичної акрти стаціонарного хворого №513, ОСОБА_1 в період часу з 22.05.2025 року по 29.05.2025 року перебував на лікуванні в Державній установі Інститут праці ім. Ю. Л. Кундієва, з діагнозом: пневмоконіоз (q/r, 2/2), ЛН І-ІІ (першого-другого) ст.; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.); - хронічна радикулопатія S1 ліворуч, стадія неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (а.с. 88).
Медичним висновком лікарсько -и експертної комісії спеціального профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання №21/125 від 29.05.2025 року ОСОБА_1 вперше встановлено наявність професійного характеру захворювання (а.с. 90).
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
За ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
На підставі ст. 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на ПрАТ «ШУ Покровське» оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди за рахунок відповідача.
На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що на ПрАТ «ШУ Покровське» не винне в отриманні ОСОБА_1 профзахворювання та відповідно у спричиненні позивачу цим моральної шкоди.
Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності ОСОБА_1 у розмірі 65% безстроково та здобуттям 3-ї групи інвалідності позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості.
Так відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку ОСОБА_1 пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, отриману ним інвалідність внаслідок такого захворювання, які є безстроковими, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на ПрАТ «ШУ Покровське».
Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача 25 років 04 місяці 18 днів, а в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 08 місяців 14 днів на підприємстві відповідача (на момент складання акту), отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідача безстроково 60% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання та інвалідність при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, зважаючи на розмір на 1 січня 2026 року мінімальної заробітної плати в сумі 8647 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку на ПрАТ «ШУ Покровське» повинен дорівнювати 110000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті.
Таким чином, суд не може погодитись із розміром моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивача, який визнає представник відповідача, та вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягають частковому задоволенню.
Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц.
Таким чином, суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю.
На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21.
Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.
Суд, в зв`язку з вищевикладеним, в рішенні вважає необхідним зазначити, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 110 000,00 гривень підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. 
Так, позивач ОСОБА_1 , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду - 968,96 гривень (подана через Електронний суд 1211,20*0,8). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 110 000 гривень, тобто на 45% від заявленої суми (245 000 гривень), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 436,03 гривень. 
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Мотуз Олександр Володимирович, до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь  ОСОБА_2  на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 110 000 (сто десять тисяч) гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства. 
В інших частині позовних вимогах відмовити. 
Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок відповідача, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в сумі 436 (чотириста тридцять шість) гривень 03(три) копійки. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складання повного тексту рішення суду – 27.07.2026 року. 
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;
- представник позивача: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
- відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», ЄДРПОУ 13498562, юридична адреса місце знаходження на момент звернення: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 1а, на момент винесення рішення місце реєстрації: м. Запоріжжя, Північне шосе, вул. Теплична, буд. 22Б/1 кабінет 6.

Суддя: