ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2026 р. Справа№ 920/346/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,
за участю представників:
від позивача - Гур`янов С.Б.,
від відповідача - Осипов Д.В., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 05.05.2026 про залишення позову без розгляду у справі №920/346/26 (суддя Вдовенко Д.В., повна ухвала складена 06.05.2026) за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Сумиобленерго" про стягнення 34 180 809,10 грн.

встановив наступне.

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 34 180 809 грн 10 коп., в тому числі: 34 053 204 грн 24 коп. заборгованості за надані послуги за період з грудня 2025 року до січня 2026 року відповідно до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024, 127 604 грн 86 коп. 3 % річних.
Ухвалою від 18.03.2026 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №920/346/26; призначив підготовче засідання з повідомленням сторін на 16.04.2026, 11:00; надав учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 
15.04.2026 представник позивача Грачов Є.О. подав заяву (вх. № 1752 від 15.04.2026), в якій просить суд забезпечити участь представника у судовому засіданні 16.04.2026 об 11 год. 00 хв. та у всіх інших судових засіданнях у справі №920/346/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 15.04.2026 господарський суд задовольнив заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), оскільки не всі учасники справи приймають участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ/заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, судове засідання у справі 16.04.2026 не відбулось.
Ухвалою від 17.04.2026 господарський суд призначив підготовче засідання з повідомленням сторін на 05.05.2026, 12:30; забезпечив участь представнику позивача у судовому засіданні 05.05.2026 о 12 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС; рекомендував відповідачу скористатися своїми правами, зокрема, звернутися до суду із заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у порядку передбаченому ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, клопотанням про розгляд справи без участі учасника справи, з урахуванням того, що явка не є обов`язковою, або за наявності наміру скористатися правом приймати участь в судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області - повідомити про це суд письмово.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.05.2026 у справі №920/346/26 позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у справі № 920/346/26 залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України.
При цьому, в ухвалі судом вказано наступне.
У судове засідання 05.05.2026 представник позивача Грачов Є.О. не з`явився (в режимі відеоконференції статус представника "Офлайн"). Перед початком судового засідання секретар судового засідання зв`язався з представником позивача у телефонному режимі; Грачов Є.О. повідомив, що у судовому засіданні приймати участь не буде, зазначив, що у судовому засіданні має приймати участь інший представник позивача. 
Суд встановив, що інші представники позивача до участі у справі не залучені, будь-які заяви чи клопотання від інших представників позивача, в тому числі про вступ у справу, про заміну представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, тощо до суду не надходили. 
Про розгляд справи без участі представника позивача останній клопотання не заявляв. 
Посилаючись на вказані обставини судом залишено позов без розгляду.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми частини четвертої статті 202, пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України. Суд першої інстанції у вирішенні питання залишення позову без розгляду формально підійшов до застосування процесуальних норм, не надавши належної оцінки тим обставинам, які мають визначальне значення для ухвалення такого рішення.
За твердженням скаржника, зміст положень пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, не дає підстав ототожнювати будь-яку неявку позивача та відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності з безумовною підставою для залишення позову без розгляду, незалежно від конкретних обставин. Натомість закон вимагає правової оцінки причин неявки, а в умовах воєнного стану - ще й перевірки того, чи не були ці причини об`єктивно непереборними та чи не унеможливлювали вони своєчасне повідомлення суду щодо причин неявки.
Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Конституційне право на судовий захист передбачає, як невід`ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, та конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Реалізація конституційних прав на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження судового рішення здійснюється відповідно до процесуальних норм, зокрема, ГПК України.
За змістом частини третьої статті 2 ГПК України основними принципами господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін.
Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку (частина сьома статті 4 ГПК України).
Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
За приписами пункту 2 частини першої статті 42 наведеного Кодексу учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
Відповідно до частини другої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Частина четверта статті 202 ГПК України визначає, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Означена процесуальна норма перебуває у системно-логічному зв`язку з пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21 здійснюючи тлумачення норм частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, об`єднана палата Касаційного господарського суду сформулювала висновок про те, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.
Колегія суддів враховує, що постанові від 17.03.2023 у справі 910/17906/21 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, зокрема, таке:
"Аналіз змісту наведених норм процесуального закону свідчить, що обов`язковими умовами для застосування, передбачених частиною четвертою статті 202, пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України, процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, норми статей 202, 226 ГПК України передбачають подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.
При цьому саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.
Водночас частина четверта статті 202, пункт 4 частини першої статті 226 ГПК України не містять вимог про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.
Крім того, положення частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, будучи належним чином повідомленим про призначення справи до розгляду. Однак, наведене не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватися судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності".
При цьому Суд враховує та зауважує, що у означеній вище постанові об`єднана палата не вбачала підстав для відступлення від висновку (уточнення висновку), викладеного у постанові Верховного Суду від 18.11.2022 у справі №905/458/21 щодо застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України та звернула увагу, зокрема, що: "… об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 було сформовано висновок щодо застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України без встановлення заборон чи обмежень судам у кожному конкретному випадку надавати оцінку діям сторін у справі та іншим обставинам, зокрема, з урахуванням введення воєнного стану в Україні, і, відповідно, визначати подальші процесуальні дії, які суди повинні вчинити для розгляду кожної конкретної справи".
У контексті доводів апеляційної скарги та висновків суду, які наведені у оскаржуваній ухвалі колегія суддів вважає за необхідне звернутися до висновків, які викладені у постанові від 02.10.2024 у справі № 911/3092/23 у якій Верховний Суд підкреслив, що: "..судовий процес, в першу чергу, спрямований на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення з метою захисту прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону, що узгоджується із нормою частини першої статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
В означеній постанові від 02.10.2024 у справі № 911/3092/23 Верховний Суд, застосовуючи правові висновки, які викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21, звернув увагу та наголосив, що у застосуванні положень частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України при вирішенні питання про залишення позову без розгляду суди зобов`язані оцінювати не лише сам факт неявки позивача у судове засідання без подання заяви про розгляд справи за його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи, але й ступінь процесуальної активності та добросовісності процесуальної поведінки сторони в цілому.
У пункті 5.27. постанови від 05.11.2025 у справі № 921/486/23 Верховний Суд підтримав висновки, які викладені у постанові від 02.10.2024 у справі №911/3092/23, а також зазначив, зокрема, що:
"… вирішуючи питання про можливість застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України як підстави для залишення позову без розгляду, суд повинен виходити з комплексного, а не формального підходу до оцінки поведінки позивача.
Зазначені норми, безумовно, визначають процесуальні передумови для застосування такого заходу у разі встановлення в їх сукупності трьох ключових обставин: належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання, його неявки без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності. Водночас їхнє буквальне тлумачення, і відповідно застосування, не розкриває повного змісту правового регулювання і не може застосовуватися ізольовано від загальних засад господарського процесу, які визначають спрямованість судового процесу на досягнення реального, а не формального правосуддя.
У цьому контексті залишення позову без розгляду має розглядатися саме як виняткова процесуальна дія, що не спрямована на покарання сторони за формальну неявку, а покликана забезпечити ефективність та дисципліну судового процесу, запобігаючи зловживанню процесуальними правами. Тому суд, ухвалюючи рішення про застосування вказаних норм, повинен не лише констатувати саме факт неявки позивача, а й оцінити його процесуальну активність у цілому, зокрема, чи добросовісно він реалізовував свої права, чи виконував обов`язки, і чи свідчить його поведінка про реальну зацікавленість у вирішенні спору або, навпаки, про свідому пасивність.
Інакше кажучи, господарський суд може залишити позов без розгляду лише тоді, коли в їх сукупності встановлено всі передбачені законом умови, а з матеріалів справи не вбачається ознак процесуальної зацікавленості позивача та/або виявлено недобросовісне користування ним процесуальними правами. Формальне ж дотримання лише трьох вищенаведених умов без оцінки загальної динаміки процесуальної поведінки сторони не може вважатися достатньою підставою для ухвалення рішення про залишення позову без розгляду. У такий спосіб залишення позовної заяви без розгляду внаслідок лише одноразової неявки в судове засідання за умов активної процесуальної поведінки під час судового розгляду є необґрунтованим.
Отже, оцінка процесуальної активності та добросовісності поведінки сторони становить обов`язковий елемент судового аналізу при вирішенні питання про залишення позову без розгляду. Її відсутність зводить застосування відповідних норм до прояву процесуального формалізму, що нівелює завдання господарського судочинства забезпечити справедливий, ефективний і змістовний захист порушених прав".
У вирішенні доводів скаржника Суд також враховує, що об`єднаною палатою в постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 сформовано також правовий висновок про те, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені нормами частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, відносяться до імперативних. Господарський суд, розглядаючи господарські справи, зобов`язаний вчиняти лише ті процесуальні дії і ухвалювати ті процесуальні рішення, які прямо встановлені процесуальним законом, і не може посилатися на те, що у процесуальному законі відсутня пряма чи "імперативна" заборона на вчинення певної процесуальної дії чи ухвалення певного процесуального рішення у вигляді формулювання, що суд не має права продовжити розгляд справи, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Натомість із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається, що судом встановлено неналежний інтерес позивача до перебігу розгляду справи та послідовне неналежне виконання позивачем свого процесуального обов`язку сприяти якнайшвидшому її розгляду, які є передумовою застосування положень частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, як правомірне реагування суду на таку процесуальну активність сторони, яка не сприяла розгляду справи по суті.
В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що перед початком судового засідання секретар судового засідання зв`язався з представником Позивача у телефонному режимі, а представник повідомив, що у судовому засіданні приймати участь не буде, оскільки в засіданні має брати участь інший представник Позивача.
Отже, суд мав інформацію про те, що неявка представника не є неналежним виконанням позивачем свого процесуального обов`язку, а пов`язана з організаційними обставинами участі іншого представника Позивача.
Однак суд не з`ясував: з яких причин представник Грачов Є.О. не зміг приєднатися до відеоконференції; хто саме мав брати участь у судовому засіданні як інший представник Позивача; чи були технічні або безпекові обставини, які перешкодили такому представнику підключитися до судового засідання; де фактично перебував представник, який мав брати участь у засіданні дистанційно; чи діяла в місці його перебування повітряна тривога; чи існувала реальна загроза життю та здоров`ю представника у зв`язку з обстрілами.
Суд фактично поклав в основу оскаржуваної ухвали лише формальну констатацію статусу представника «Офлайн» у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС та відсутність письмової заяви про розгляд справи без участі Позивача.
При цьому суд не надав Позивачу можливості невідкладно подати письмові пояснення щодо причин неприєднання до відеоконференції, не оголосив перерву для з`ясування цих обставин, не відклав підготовче засідання.
Колегія суддів враховує, що участь представника Позивача у засіданні 05.05.2026 була забезпечена саме в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Тобто представник Позивача не перебував у приміщенні Господарського суду Сумської області, його участь мала здійснюватися дистанційно - з місця його фактичного перебування.
За таких умов для оцінки причин неприєднання представника до судового засідання значення мала не лише безпекова ситуація у місті Суми, а також безпекова ситуація за місцем фактичного перебування представника Позивача.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив лише те, що на час початку судового засідання 05.05.2026 повітряна тривога у Сумському районі була відсутня.
Проте суд не з`ясував та не оцінив, чи діяла повітряна тривога за місцем перебування представника Позивача, який мав брати участь у засіданні дистанційно.
За місцем фактичного перебування представника Позивача - у місті Харків -05.05.2026 діяла повітряна тривога, яка безпосередньо охоплювала час призначеного судового засідання (з 07:15 по 12:47 (5 год 32 хв), час початку засідання 12:30, час закінчення - 12:44).
Отже, станом на 12:30 05.05.2026, тобто на момент початку судового засідання у справі №920/346/26, у місті Харків тривала повітряна тривога, яка була оголошена о 07:15 та завершилася лише о 12:47.
Рішенням Ради суддів України від 05.08.2022 №23 судам рекомендовано не ігнорувати сигнали повітряної тривоги, оскільки життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до інструкцій цивільного захисту, зокрема припинити роботу та пройти до найближчої захисної споруди.
За таких умов суд першої інстанції мав не обмежуватися перевіркою відсутності повітряної тривоги у Сумському районі, а з`ясувати безпекову ситуацію за місцем фактичного перебування представника Позивача, участь якого була передбачена дистанційно.
Таким чином, оскільки на момент судового засідання у місті Харків діяла повітряна тривога, яка охоплювала час засідання 12:30 суд першої інстанції не мав достатніх підстав для формального висновку про неповажність причин неприєднання представника Позивача до відеоконференції без перевірки цих обставин.
Окрім наведеного, колегія суддів враховує, що 05.05.2026 було першим фактичним підготовчим засіданням у справі.
Підготовче засідання, призначене на 16.04.2026, не відбулося з причин, які не залежали від Позивача, а саме у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Сумському районі та неможливістю проведення судового засідання в умовах загрози безпеці учасників процесу.
Отже, судове засідання 05.05.2026 було першим фактичним підготовчим засіданням у справі №920/346/26.
Позивач до цього не допускав неявки.
Залишення позову без розгляду у першому фактичному підготовчому засіданні, без встановлення ознак зловживання правами та без з`ясування причин неявки, не відповідає завданню господарського судочинства.
Суд зауважує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція). Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд.
З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки застосування в даному випадку місцевим господарським судом пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України є неправомірним.
За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. 
Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.
Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, зокрема, про залишення позову без розгляду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.
Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 05.05.2026 про залишення позову без розгляду у справі №920/346/26 задовольнити повністю.
2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 05.05.2026 про залишення позову без розгляду у справі №920/346/26 скасувати.
3. Справу №920/346/26 передати на розгляд до Господарського суду Сумської області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 29.07.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук