ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 р. 	Справа № 520/24832/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., м. Харків, повний текст складено 03.03.26 по справі № 520/24832/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці   
про визнання протиправними і скасування постанов,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі по тексту – Північно-Східне МУ Держпраці, відповідач, контролюючий орган), у якому просив суд:
- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14.03.2025 № 21-ДПС;
- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 28.03.2025 № 26-ДПС;
- вирішити питання розподілу судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність винесених відповідачем постанов про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14.03.2025 № 21-ДПС та від 28.03.2025 № 26-ДПС, оскільки Північно-Східним МУ Держпраці було порушено вимоги постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 2013 № 509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі – Порядок № 509) в частині неналежного повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справ про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що є самостійною підставою для визнання відповідних постанов незаконними та їх скасування.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/24832/25 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними і скасування постанов – задоволено.
Визнано протиправною і скасовано постанову Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14.03.2025 № 21-ДПС стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Визнано протиправною і скасовано постанову Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 28.03.2025 № 26-ДПС стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3200,00 грн.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі №520/24832/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до Північно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов № 21-ДПС від 14.03.2025 та № 26-ДПС від 28.03.2025.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність в діях відповідача будь-яких ознак протиправності, оскільки перевіркою встановлено факт порушення позивачем статті 24 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) в частині допуску до роботи в господарський об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , працівника на посаду продавця - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час контрольної закупки виконувала функції продавця без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що правомірно мало наслідком застосування штрафних санкцій.
Наполягав, що висновок суду першої інстанції про те, що позивача не було повідомлено про розгляд справи є таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідач повідомляв ФОП ОСОБА_1 про стан розгляду його справи, про що свідчать відповідні поштові відправлення.
При цьому, пункти 6, 7 Порядку № 509 з вимогами про необхідність повідомлення суб`єкта господарювання про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу, були виключені станом на дату прийняття спірних постанов на виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю». Тобто, Порядок № 509 у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, не визначав обов`язок відповідача завчасно повідомляти суб`єкта господарювання про розгляд справи про притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 265 КЗпП.
Зауважив, що поштові відправлення, які надсилались позивачу, поверталися з Укрпошти з поміткою «за закінченням терміну зберігання», хоча для ситуацій коли вказується невірна адреса Укрпошта проставляє помітку «неправильно зазначена (відсутня) адреса». Отже, вважав, що посилання позивача на написання відповідачем на поштового повідомленні адреси: АДРЕСА_2 замість АДРЕСА_3 є формальною підставою для неотримання поштового відправлення. До того ж, повідомив, що саме адреса реєстрації позивача : АДРЕСА_4 зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Крім того, на адресу Міжрегіонального управління 30.05.2025 за вх. № 8732/ПНС/1 25 та вх. № 8740/ПНС/1-25 надійшли запити від адвоката Фадєєва Олександра Павловича (свідоцтво № 002224 від 26.09.2018) щодо надання копій усіх документів, що стали підставою для прийняття постанови Північно-Східним міжрегіональним управління Державної служби з питань праці № 21-ДПС від 14.03.2025 та постанови № 26-ДПС від 28.03.2025, з проханням надати копії документів, що підтверджують надсилання цих постанов на адресу ФОП ОСОБА_1 . А відтак, вже 30.05.2025 позивач був обізнаний про винесені стосовно ФОП ОСОБА_1 постанови, їх номери та дати. Отже, твердження позивача про неотримання жодних документів від Міжрегіонального управління є хибними та такими, що не відповідають дійсності, що відповідно є введенням суду в оману.
Зауважив, що матеріали даної справи не містять доказів протиправності і незаконності проведення фактичної перевірки та не спростовують факт допуску ФОП ОСОБА_3 працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин. 
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Вказував, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з адресою реєстрації: АДРЕСА_3 , а тому отримання ним поштової кореспонденції є можливим лише у тому випадку, коли відправник вірно зазначив усі без винятку реквізити для відправки такої кореспонденції, чого відповідач не дотримався та здійснював відправлення фактично за неіснуючою адресою та не перевіряв відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Щодо відсутності у відповідача обов`язку з повідомлення позивача про розгляд справи наполягав, що відповідач був зобов`язаний діяти з дотриманням порядку, визначеного частиною 2 статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру», відповідно до якого, запрошення учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, здійснюється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня відповідної процедурної дії, чого при розгляді справ у відношенні ФОП ОСОБА_1 зроблено не було.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності: код КВЕД: 47.11, назва КВЕД: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, дата державної реєстрації 19.03.2023. Дані обставини підтверджено відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Відповідачу 12 лютого 2025 року за вх. № 2486/ПНС/1-25 надійшов акт фактичної перевірки Головного управління ДПС у Харківській області від 30.01.2025 №4449/20/30/РРО/ НОМЕР_1 відносно ФОП ОСОБА_1 . Перевіркою встановлено факт порушення статті 24 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) в частині допуску до роботи у господарському об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , працівника на посаду продавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час контрольної закупки виконувала функції продавця у господарському об`єкті де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформації про прийняття працівника ОСОБА_2 на роботу (повідомлення) на час проведення фактичної перевірки в ГУ ДПС у Харківській області відсутня. Відповідно до наданих пояснень найманим працівником ОСОБА_4 від 24.01.2025 зазначається, що вона працює на ФОП ОСОБА_1 на посаді продавця з листопада 2024 року.
За результатами розгляду справи на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Харківській області від 31.01.2025 № 4449/20/30/ РРО/ НОМЕР_1 постановою відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 21-ДПС від 14.03.2025 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 80000,00 грн за порушення вимог статті 24 КЗпП України, щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця.
Також, відповідачу 24 лютого 2025 року за вх. № 3138/ ПНС/1-25 надійшов акт фактичної перевірки Головного управління ДПС у Харківській області від 14.02.2025 №6761/20/30/РРО/ НОМЕР_1 відносно ФОП ОСОБА_1 . Перевіркою встановлено факт порушення статті 24 КЗпП України в частині допуску до роботи у господарському кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_5 , працівника на посаду продавця ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка здійснювала розрахунки за товар, що належить ФОП ОСОБА_1 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до наданих пояснень найманого працівника ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона працює на ФОП ОСОБА_1 на посаді продавця з 01.02.2025.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Харківській області від 14.02.2025 № 6761/20/30/ РРО/ НОМЕР_1 постановою відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 26-ДПС від 28.03.2025 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 240000,00 грн за порушення вимог статті 24 КЗпП України, у зв`язку із допущенням працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця.
Не погодившись із винесеними постановами, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність оскаржуваних постанов, оскільки будь-яких доказів виконання особами на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 трудових обов`язків у суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 за вказаними у акті перевірки адресами відповідачем, не подано. Натомість, відповідач приймаючи оскаржувані постанови, належно не перевірив висновків податкового органу, викладених в актах податкового органу та не з`ясував усіх обставин, що виникли. Зокрема, не встановлено, чи справді згадані особи залучалися позивачем до роботи з метою здійснення господарської діяльності.
Також, судом враховано, що поштова адреса позивача, на яку направлено матеріали перевірки відповідачем, не відповідає місцезнаходженню ФОП ОСОБА_1 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що позбавило позивача можливості взяти участь у засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, тощо.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина врегульовано Законом України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі по тексту – Закон № 2073-IX).
Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX “Про адміністративну процедуру” (далі – Закон № 2073-IX) здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
Згідно з частиною 3 статті 11 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний використовувати свої повноваження з метою, з якою такі повноваження надані. Мета, з якою надано повноваження, визначається законом або випливає з його положень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Таким чином, суд здійснює перевірку рішень суб`єктів владних повноважень на предмет їх відповідності вимогам закону, дотримання меж повноважень та встановленого порядку, а також забезпечення принципу пропорційності. Водночас суд не наділений повноваженнями самостійно визначати доцільність обраного адміністративним органом заходу реагування чи замінювати його на інший, оскільки це перебуває в дискреційних повноваженнях органу.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 826/10548/17 (щодо визначення поняття “дискреційні повноваження”).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предмет та підстави позову у даній справі стосуються дотримання Держпраці встановленого порядку розгляду справи про притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності, а також обґрунтованості підстав для застосування відповідного заходу реагування по суті. 
Частиною 1 статті 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Податкові органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з метою перевірки дотримання податкового законодавства відповідно до частини другої статті 259 КЗпП України.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Отже, податковий орган відповідно до закону має повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання роботодавцями законодавства про працю у частині вимог щодо оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та фіксації відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України), може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (пункт 80.2 статті 80 ПК України).
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 ПК України. 
Пунктом 86.1 статті 86 ПК України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки — документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Матеріали перевірки — це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.
Колегія суддів зауважує, що суб`єкт господарювання, який допускає перевіряючих до місця провадження господарської діяльності, має право висловлювати свої заперечення щодо виявлених порушень безпосередньо під час перевірки.
Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб — підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України. Водночас до юридичних осіб та фізичних осіб—підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої — третьої груп, за вказане порушення застосовується попередження.
При цьому повноваження щодо притягнення до відповідальності за вказані правопорушення шляхом накладення штрафу або застосування попередження за законом (частина четверта статті 265 Кодексу законів про працю України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, є Державна служба України з питань праці (Держпраці).
Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є територіальним органом Держпраці, що відповідно до Положення, затвердженого наказом Держпраці від 23 вересня 2022 року № 173, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Пунктом 8 зазначеного Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, зокрема з податковими органами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці відповідно до закону наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема, накладати штрафи або застосовувати попередження у порядку, визначеному законодавством. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 380/1116/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 260/586/20, від 17 квітня 2024 року у справі № 560/3981/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 120/17056/23.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Головне управління ДПС у Харківській області здійснило фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем провадження ним господарської діяльності : АДРЕСА_1 , а також АДРЕСА_5 , результати якої зафіксувало в акті фактичної перевірки від 30.01.2025 № 4449/20/30/РРО/ НОМЕР_1 та в акті фактичної перевірки від 14.02.2025 № 6761/20/30/РРО/ НОМЕР_1 .
Одержавши 12.02.2025 акт фактичної перевірки від 30.01.2025 № 4449/20/30/РРО/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем статті 24 КЗпП в частині допуску до роботи в господарський об`єкт за адресою : АДРЕСА_1 працівника на посаду продавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час контрольної закупки виконувала функції продавця в господарському об`єкті, де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 21-ДПС від 14.03.2025 на позивача накладено штраф у розмірі 80000 грн.
Також, одержавши 24.02.2025 акт фактичної перевірки від 14.02.2025 № 6761/20/30/РРО/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем статті 24 КЗпП в частині допуску до роботи в господарський об`єкт за адресою : Полтавський шлях, 144, м. Харків працівника на посаду продавця ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка здійснювала розрахунки за товар, що належить ФОП ОСОБА_1 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 21-ДПС від 14.03.2025 на позивача накладено штраф у розмірі 80000 грн.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання (роботодавців) штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України, визначено нормами Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.
У первинній редакції Порядку № 509, чинній до 30 серпня 2019 року, пункти 6, 7 містили вимоги про необхідність повідомлення суб`єкта господарювання листом –повідомленням про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу та передбачали розгляд справи за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено.
Водночас, Кабінет Міністрів України постановою від 21 серпня 2019 року № 823 “Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю” затвердив Порядок № 823, яким внесені зміни до Порядку № 509, зокрема, виключено пункти 6 та 7 Порядку № 509.
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 28 квітня 2021 року у справі № 640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, визнав протиправним та нечинним Порядок № 823.
Проте, Верховний Суд у постанові від 13.03.2026 по справі № 480/5941/24 зазначив, що визнання нечинним Порядку № 823 не відновлює дію Порядку № 509 у редакції, що діяла до набрання чинності Порядком № 823. Це прямо слідує з частини п`ятої статті 61 Закону України від 24 серпня 2023 року № 3354-IX “Про правотворчу діяльність” (набрав чинності 20 вересня 2023 року та буде введений в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”), відповідно до якої визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акта або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність.
Водночас таке тлумачення Закону № 3354-IX слугує для розуміння принципів правотворчості та не є застосуванням норми, яка не набрала чинності. Принцип, відповідно до якого визнання нормативно-правового акта нечинним не має наслідком автоматичне відновлення дії попередньої редакції акта, зміненого або скасованого таким нормативно-правовим актом, є складовою правової визначеності.
Тобто внесення змін до деяких положень Порядку № 509 відповідно до Порядку № 823 та наступне визнання цих змін такими, що втратили чинність, не впливають на чинність в цілому Порядку № 509 та, відповідно, на результат вирішення спірних правовідносин.
Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25 червня 2024 року у справі № 140/23652/23, від 15 липня 2024 року у справі № 600/4070/22-а, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/3123/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 600/2955/22-а, від 02 жовтня 2024 року у справах № 560/11269/23 та № 120/12494/23.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин (березень 2025 року) Порядок № 509 діяв у редакції, яка не містила пунктів 6 та 7, отже, не визначала обов`язку Міжрегіонального управління завчасно повідомляти ФОП ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про притягнення до відповідальності, передбаченої частиною другою статті 265 КЗпП України, та не передбачала обов`язкової участі суб`єкта господарювання або його представника під час розгляду такої справи.
Зазначене узгоджується зі усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою вже після внесення змін до Порядку № 509, та викладеною, зокрема, у постановах від 25 вересня 2024 року у справі № 160/12979/21, від 31 жовтня 2024 року у справі № 300/6438/21 у правовідносинах, у період часу коли Порядок № 509 не містив пунктів 6 та 7.
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що його протиправно не повідомили про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є такими, що підлягають відхиленню.
Водночас, колегія суддів враховує, що за змістом пункту 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Так, в силу абзаців 3-7 пункту 2 Порядку № 509, штрафи накладаються на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;
акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;
акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Тобто, Держпраці має обов`язок повідомити позивача про одержання від податкового органу акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2026 по справі № 460/11882/24.
Колегією суддів встановлено, що повідомлення про отримання акту перевірки ДПС від 30.01.2025 № 4449/20/30/РРО/ НОМЕР_1 направлено позивачу поштовим відправленням № 0601112853123 (лист № ПНС/2/2467-25 від 13.02.2025); акту перевірки ДПС від 14.02.2025 № 6761/20/30/РРО/ НОМЕР_1 - поштовим відправленням № 0601116923410 (лист №ПНС/2/3068-25 від 25.02.2025).
Вказані повідомлення направлено за допомогою поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу АДРЕСА_2 , як адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 –. 
Такі дані підтверджено листами відповідача від 13.02.2025 та від 25.02.2025, списками рекомендованих листів, довідками поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення/досилання «за закінченням терміну зберігання».
Водночас, відповідно до наявної у матеріалах справи відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 22.09.2025, ОСОБА_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем, місцезнаходження – АДРЕСА_3 . 
Вказані відомості станом на момент розгляду даної справи не змінювались та є актуальними.
Отже поштова адреса позивача, на яку направлено відповідачем вказані вище листи, не відповідає місцезнаходженню позивача згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що загальний розмір штрафу за оспорюваними постановами є суттєвим.
Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про існування відносно нього адміністративного провадження. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 520/1951/2020.
За таких обставин, враховуючи, що позивач не був належним чином проінформований про надходження до Держпраці акту, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, під часу якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлена протиправність здійсненого відповідачем розгляду справи внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятих за результатами їх проведення постанов, що унеможливлює перехід до суті покладених в її основу адміністративних правопорушень.
Таким чином, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною 2 статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих рішень, не доведено дотримання порядку розгляду справи, передбаченого Порядком № 509, постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14.03.2025 № 21-ДПС та від 28.03.2025 №26-ДПС підлягають скасуванню, що має наслідком прийняття рішення про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/24832/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко