06.07.2026
Справа № 696/688/26
Провадження № 2/696/539/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И

02 липня 2026 року м.Кам`янка 

Кам`янський районний суд Черкаської області 
в складі: - головуючого судді - Шкреби В.В.
при секретарі – Степановій Н.В.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кам”янка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Кам`янського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Генерала Безручка, б. 10 м. Кам`янка Черкаського району Черкаської області) про зняття заборони відчуження майна та виключення запису про обтяження нерухомого майна,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду з позовом до державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття заборони відчуження майна та виключення запису про обтяження нерухомого майна.
Вимоги позову позивач мотивує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 .
Після його смерті а відкрилася спадщина на його майно, в тому числі і на житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_2 .
З метою прийняття спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Пентелюк Т.Л.. Однак нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, підставою відмови як зазначила нотаіус, є наявність відомостей в Державному реєстрі речових прав, про арешт спадкового будинку.
Та оскільки на даний час, обставини які були підставою для накладення арешту на спадкове майно відпали, а тому позивач, з метою прийняття спадщини просить суд, зняти заборону відчуження майна та виключити в державному реєстрі запис про його обтяження.  
Сторона позивача в судове засідання не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, та розгляд справи провести без її та позивача участі. 
Відповідач також в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, відзив на позов не подавав, про розгляд справи був належним чином повідомлений. 
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що цивільний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.Частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України передбачено- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права інтересу. 
Відповідного до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.
Так в судовому засіданні встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 05.08.2024 р., актовий запис №283 (а.с.6).
Згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 від 07.03.1975 рок , актовий запис №502, ОСОБА_2 за життя був чоловіком позивача (а.с.7).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на його майно, в тому числі і житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_2 , та належав за життя на праві приватної власності, спадкодавцю ОСОБА_2 .. Дане підтверджено інформацією комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с.10).
З заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Пентелюк Т.Л.. Однак нотаріальної дії по видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, нотаріусом вчинено не було, та надано усне роз`яснення, що існують перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадкове майно, так як згідно з інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявна інформація про арешт (архівний запис) житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 (а.с.16-17).
Підставою обтяження як зазначила нотаріус, є постанова державного виконавця Кам`янської державної виконавчої служби, серія АА602728 від 09.09.2003 року, про арешт майна.
Даний арешт майна був накладений державним виконавцем на підставі ухвали Кам`янського районного суду Черкаської області від 08.09.2003, в якості забезпечення позову в цивільній справі № 2-5/2003 р. за позовом  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями частково недійсним, визнання права власності на 3/8 частини будинку з надвірними спорудами в порядку спадкування, розділ спадкового майна в натурі (а.с. 18).
Відповідно до ухвали Кам`янського районного суду Черкаської області від 30.12.2003 року у справі № 2-3, 2-5/2003, між вищевказаними сторонами по справі, була затверджена мирова угода, та завершений розгляд справи, однак питання щодо зняття арешту з майна, судом вирішено не було (а.с.19).
За життя ОСОБА_2 до Кам`янського районного суду Черкаської області та до Кам`янського РВ ДВС в Черкаській області з заявами про зняття арешту з належного йому житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , не звертався. 
Не зняття судом арешту з майна, є перепоною на даний час для позивача в оформленні спадкових прав після смерті чоловіка.
З відповіді № 10467 від 13.05.2026 Кам`янського ВДВС у Черкаському районі Черкаської області, наданої на адвокатський запит вбачається, що станом на 13.05.2026 р. відкритих проваджень щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі яких вчинено дії примусового характеру у вигляді накладення арештів на банківські рахунки, рухоме чи нерухоме майно, а також інших обмежень або виконавчих дій, вжитих у межах вказаних або інших виконавчих проваджень у Кам`янському ВДВС у Черкаському районі Черкаської області не перебуває. Також повідомлено, що у відповідності до п.9.9, п. 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, виконавчі провадження, які завершені до 2018 року включно, станом на 13.05.2026 р. знищені, в зв`язку з чим інформацію щодо виконавчого провадження АА602728 від 09.09.2003 надати не можливо (а.с.20).
Саме через вказані обставини позивач звернулась до суду, та просить суд, її позовні вимоги задовольнити. 
Положеннями ст.ст. 12-16-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.ч. 2-3 ст. 1223 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.(ст. 1261 ЦК України) 
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). 
Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Так, згідно із ч.1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.І, 2 ст.321 ПК України).
Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05).
У справі «Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium), 1979, §§ 63-64, Суд заявив, що визнаючи, що кожна людина має право мирно володіти своїм майном, стаття 1 по суті гарантує право власності. Таке чітке враження справляють слова «майно» та «користування майном» (французькою мовою: biens, propriete, usage des biens); a travaux preparatoires, своєю чергою, недвозначно це підтверджують: автори постійно говорили про «право власності» або «право володіти майном», коли описували суть ряду проектів, які були попередниками нинішньої статті 1. Дійсно, право розпоряджатися своїм майном становить традиційний і фундаментальний аспект права власності.
У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Як вказав ЄСПЛ у вказаному рішенні власник має право претендувати щонайменше на законні сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Заходи контролю держави за майном у формі обтяження в розумінні наведених положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції не повинні завдавати значної шкоди володільцю майна та мають здійснюватися з розумним співвідношенням і обґрунтованою пропорційністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 705/2556/21.
Відповідно до ст.391 ПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав, (правова позиція Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (далі - «Закон № 1952-ІУ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац 4 ч.5 ст.З Закону № 1952-ІУ»),
Тобто, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.
Положеннями ч.1 ст.1 Закону № 1952-ІУ встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.10 Закон у № 1952-ІУ державним реєстратором є нотаріус.
За правилами ч.І ст.З 1-2 Закону № 1952-ІУ державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.
Приписами ч.2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425- XII (далі - «Закон № 3425-ХІІ) передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
За змістом ст.34 Закону 3425-ХІІ накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Пунктом 9 ст.34 Закону 3425-ХІІ передбачена така нотаріальна дія як зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягають державній реєстрації.
У відповідності до ст.74 Закону 3425-ХІІ нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із : припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження;рішенням суду.
Таким чином, чинним законодавством України передбачено, що підставою для зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна нотаріусом, серед іншого є рішення суду.
З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача неможливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на нотаріуса, як державного реєстратора, покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 82614016/16, від 11.02.2019 року у справі №2а-204/1).
Для припинення обтяження за рішенням суду позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що для такого припинення є встановлені законом підстави. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 164/1772/19.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 30.12.2003 у справі № 2-3, 2-5/2003 між сторонами  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була затверджена мирова угода, тобто було скасовано підставу проведення вказаної заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_2 .
Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13).
Таким чином, зважаючи на те, що розгляд цивільної справи в рамках якої був накладений арешт на майно завершений, між сторонами досягнуто мирової угоди, а тому арешт спадкового житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , в силу вимог закону має бути знятий.
Вказане обтяження у вигляді заборон на відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку з гоподарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , який в порядку спадкування належить позивачу після смерті чоловіка, порушує її право на розпорядження вказаним нерухомим майном закріпленим Конституцією України та Законами України, а також її право на мирне володіння своїм майном, закріплене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , а тому таке право підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог та скасування обтяжень у вигляді заборони відчуження вказаного нерухомого майна, та виключення записів про ці обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що відповідає ч.2 ст.16 ЦК України.
На підтсаві викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, вимогами ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК, суд -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Кам`янського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Генерала Безручка, б. 10 м. Кам`янка Черкаського району Черкаської області) про зняття заборони відчуження майна та виключення запису про обтяження нерухомого майна- задовольнити.
Зняти заборону (обтяження) на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою : АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі постанови Кам`янської державної виконавчої служби, АА602728 від 09.09.2003 р., тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4995277, дата реєстрації 22.05.2007 року, з виключенням запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна..
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя : В.В Шкреба